Bidrag til Jotunfj eldenes glacialgeologi. 63 



meter lavere end Glitretindens top, altsaa ca. 2300 m. o. li. 

 I den indre del af denne „hest" stod den samme stribede 

 gabbro som i de omgivende botnvægge. Den vedføiede skema- 

 tiske skisse vil veilede lidt med hensyn til botnens og „hestens'^ 

 indbyrdes forhold. Ved Veotind, Memurutind og Leirhø har 

 jeg fra Glitretindens top seet forhold akkurat svarende til de 

 her nu i Glitretindbotnen beskrevne. I den indre botnvæg 

 havde man paa samtlige tre steder et fremspring, der delte 

 botnen i to, og i botnens bund stak ret ud for dette frem- 

 spring ved Veo- og Memurutind en sort, steilende hest ivei- 

 ret, ja ved Leirhø endog to i række efter hinanden. Dette 

 sidste fænomen kan naturligvis forklares derved, at det mid- 

 terste parti af en langstrakt „hest" efterhaanden borteroderes 

 saaledes, at den oprindelige deles i to, 



Eksemplerne paa sammensatte botner og botner med 

 „heste" kunde forfleres; men jeg antager, at de nu nævnte 

 er tilstrækkelig til at vise disse to fænomeners generelle 

 karakter, og skal blot tilslut vedføie en skematiseret kartskisse 

 af en bræ, Storbræen i Leirdalen, som paa en karakteri- 

 stisk maade viser begge de nævnte fænomener. 



Jeg skal nu ganske kort berøre det indbyrdes forhold 

 mellem botner og „heste". Dette vil bedst kunne anskuelig- 

 gjøres gjennem de tre vedføiede tegninger, der viser to til 

 hinanden grænsende botner, i begyndeisen særskilte, senere 

 fælles udvikling. Tegning I fremstiller et forholdsvis op- 

 rindeligt stadium, idet de to indskj ærende botner endnu er 

 fuldstændig adskilt ved en frem stikkende fj eldkam, Efter- 

 haanden som nu erosionen fortsættes, naaes saa de i II og III 

 fremstillede stadier. Af den foregaaende fremstilling vil disse 

 tre stadier med tilhørende mellemformer let gjenkjendes. Det 

 ved den nu anvendte fremstilling opnaaede resultat er altsaa, 

 at botner, sammensatte botner og „heste" er paavist at staa 

 i genetisk forbindelse med hverandre. 



Jeg skal saa til slutning sammenfatte i et kort resumé de 

 vigtigste resultater, hvortil nærværende undersøgelse har ført : 



Det er nødvendig at fastholde forestillingen om visse 

 hovedskraaplan som bestemmende for Norges orografi — 



kun maa man mærke, at der paa sine steder forekommer 

 "Større erosionsdepressioner, der giver overfladen et vist undu- 

 lerende udseende. 



