142 J. H. L. Vogt. 



'til 446 (deraf 294 faste arbeidere ved gruberne ; ifølge DaJiles 

 Røros-beskrivelse). — 1 1818 produceredes ved Røros 2540 Sk^. 

 og i 1828 — 29 1733 Sk^. garkobber; pr. arbeider pr. aar alt- 

 saa henboldsvis 4.03 og 3.89, middel 4 Sk^. garkobber. Regner 

 vi for alle landets øvrige kobberverk, hvor man ntvivlsomt rela- 

 tivt til produktionen maatte have noget større belæg end ved 

 E/øros, i middel kun 3 Sk^. garkobber pr. arbeider pr. aar, 

 skulde det samlede antal egentlige verksarbeidere ved landets 

 kobberverk i decennieme 1801—10, 11—20, 21—30 og 31—40 

 kunne anslaaes til henholdsvis omkring 900, 600, 800 og 1100. 



I den sidste halvpart af forrige aarhundrede, da Røros blev 

 drevet med ganske betydeligt belæg, og da driften ogsaa flore- 

 rede ved Meråker (Selbo), Foldal, Meldal og Kvikne, kan det 

 samlede antal egentlige verksardeidere ved kobberverkene 

 ikke anslaaes til under 1200, antagelig til 1200 — 1400, høist 

 1600. — Og for den første halvdel af forrige aarhundrede 

 anslaar vi arbeider-antallet til 1000 — 1200 mand. 



I disse opgaver er kun tænkt indbefattet de egentlige 

 grübe- og hyttearbeidere, derimod ikke det ofte meget be- 

 tydelige antal gaardbrugere, husmænd, løsarbeidere osv., som 

 til en vis tid af aaret fandt beskjæftigelse navnlig ved malm- 

 kjørsel, trækulbrænding og kjørsel af trækul til hytterne. — 

 Dette slags til vore kobberverk knyttede arbeide spillede i 

 hele forrige og indtil omkring eller over midten af dette aar- 

 hundrede næsten over hele det trondhjemske en meget frem- 

 skudt rolle, — af indgribende økonomisk og social betydning 

 for alle de angjældende distrikter. Detaillerede statistiske 

 opgaver herfor er dog vanskelig at levere, og de vilde for- 

 øvrigt i et arbeide som det nærværende kun være af under- 

 ordnet interesse-). 



1) I en fra slutten af forrige aarlmndrede stammende liaandskreven 

 beretning om Foldals verk anføres, at 450 bønder, i Tønset, Faadalen, 

 Tydalen, Lüleelvedal, Øvre og Nedre Foldal, i tiden omkring 1794 

 havde væsentlig indtægt af verket ved leverancer og kjørsler (se 

 mit arbeide „Foldalens kisfeldt"). — Denne opgave synes dog noget 

 overdreven. 



