Kobberets historie. 163 



ved det gamle store verk B,øros, og desuden har man faaet 

 et eUer et par nye store verk til (Sulitelma, Aamdal, tidligere 

 ogsaa Vigsnæs). 



Naar kobberindholdet i den exporterede malm medregnes, 

 er Norge for tiden (1894 eller 1895, selv efter nedlæggelsen 

 af Vigsnæs) med hensyn til hobherproduktionens størrelse no. 4 i 

 ræJcken i Europa (først Spanien med Portugal, Tyskland, Rus- 

 land, Norge; derefter Italien, Østerrige, Sverige) og no. 11 i 

 rcekken for den hele jord (Forenede Stater, Spanien med Por- 

 tugal, Chili, Japan, Tyskland, Mexico, Australien, Cap, Canada, 

 Rusland, Norge; derefter Venezuela, Italien, Bolivia). 



Foruden at vi har et stort antal fra ældre tider kj endte 

 forekomster, maa det — med erfaring navnlig fra Vigsnæs 

 og Sulitelma, hvilke to meget betydelige forekomster først 

 blev opdagede henholdsvis i 1860- og 1870-aarene — ansees 

 som sandsynligt, at der endnu kan være vigtige kobbermalm- 

 felter i vort land, som fremdeles ligger i des skjulte. — Og 

 da hertil kommer, at vore rigeste kobbermalmforekomster i 

 kvalitativ henseende, med hensyn til grubens og malmens 

 kobbergehalt, kan taale konkurrancen med udlandet, tør vi 

 ende med et temmelig sikkert haab om, at vort lands berg- 

 verksdrift paa kobber og exportkis ogsaa i fremtiden maa 

 kunne holde sig oppe. 



11^ 



