Rondesparagmiten. 



A£ 



P. Å. eyen. 



I syd for Foldalen, mellem Gudbrandsdalen i vest og 

 Atnedalen i øst hæver ßonderne sig med sine alpine former 

 over den ellers ved afrundede, mere undulerende orografiske 

 træk udprægede fjeldvidde. De danner ligesom et hele for 

 sig selv. 



Rondernes særegne orografiske forhold har udentvil ogsaa 

 bidraget sit til, at de har fristet en meget vekslende skjæbne, 

 naar der blev spørgsmaal om at bestemme deres plads i 

 formationsrækken. 



Kjerulf opstillede 1857 følgende formationsorden: „Die 

 über dem Jätta-Quarz ruhenden chloritischen Thonglimmer- 

 schiefer, quarzigen Schiefer oder reinen Daohschiefer, unten 

 durch til Dolomite wohl begrenzt, bilden zusammen eine 

 Etage, die ich mit einem Namen als Dovreschiefer bezeichne. 

 Der Eond-Quarz, die oberste Etage, die in dem letzten Durch- 

 schnitte wieder über dem Dovreschiefer liegt". ^) Men allerede 

 fem aar senere var han kommet til et andet resultat: „Ich 

 hatte nämlich, durch das verwickelte Profil des Grudbrands- 

 Thals irre geführt, in 1856 — 1857 einen beträchtlichen Theil 

 des zentralen Norwegens als devonisch angenommen, bin aber 

 jetzt zu dem Resultate gekommen, dass hier eben die Sparag- 

 mit-Etage den grössten Raum einnimmt".^) Og da Kjerulf 

 kom saa langt, at det geologiske kart over det søndenfjeldske 

 Norge blev udgivet 1866, blev Ronderne henført til sparagmit- 



