250- P. A. Øyen. 



feltet, idet ved sparagmit blev forstaaet „en snart lys, rødlig, 

 gulagtig, snart mørk, graa breccie eller conglomérat med 

 feldspat- og kvarts-brudstykker samt ofte iblandet med fine 

 talkblade" ^), og han mente saaledes, „at Rondernes kvarts 

 er et hævet fjeldstykke som fra først af laa afleiet over granit, 

 og som senere er hævet under bevægelse, der ledsagedes af 

 en yngre granits fremtrængen".*) Kjerulf synes at være 

 blevet staaende ved denne tanke. ^) Eondernes formations- 

 række skulde efter Kjerulf overleires af Rørosskifere, disse 

 igjen af Grulaskifere, og mellem de to sidstnævnte formationer 

 paavistes sandstene, lerstene, conglomérat m. m. førende fossiler 

 af mellemsiluren. ^) 



Tørnebohm kom til det resultat, at „såväl den egentliga 

 högfjällsqvartsiten, hvilken förr ansetts vara silurisk, som 

 Telemarkens qvartsit, hvilken förr hänförts till urberget, tillhör 

 samma serie af sandstensbildningar som den, hvilken före- 

 kommer i Ronderne och i fjällsträkningarne vidare mot n.ö.'^) 



Efter Tørnebohm var jo rækkefølgen: urgneis, sparagmit, 

 silurlag, fyllit, sevegruppen (høifjeldskvartsit, Rondekvarts 

 m. m.)^), og denne sidste gruppe skulde være, „att betrakta 

 såsom en stor, sjelfständig formation mellan urberget och 

 kambrium" ^) — store overskydninger skulde altsaa være grun- 

 den til gruppens pläds saa høit oppe i rækken.^") 



Af det anførte sees „Rondesparagmitens" ubestemte pläds 

 i formationsrækken, og vore nu ledende norske geologer 

 Brøgger ^^) og Reusch^^) synes ved undersøgelsen af tilsvarende 

 og tilgrænsende formationer at lade aldersbestemmelsen noget 

 uvis. 



Mine reiser i disse trakter har omtrent udelukkende været 

 optaget med studier af de glaciale fænomener og de lose 

 afleiringer, saa jeg ikke har havt anledning til nogen syste- 

 matisk undersøgelse af de stratigrafiske forhold, hvorfor mit 

 bidrag væsentlig er af petrografisk karakter. Dog vil jeg ikke 

 undlade at bemærke, at det almindelige indtryk, jeg har faat 

 af fj eld bygningen i Dovrefjeldstrakterne (Ronderne i syd og 

 Drivdalen| i nord), er en vis regelmæssighed med normale 

 leiningsforhold, men lokale foldninger og forskyvninger. 



Sommeren 1841 foretog Fearnley og Scheel en reise i 

 Rondetrakterne, og resultatet af disse finder man i to opbe- 

 varede manuskripter: 



