260 P. A. Øyen. 



svagt (omtrent 10") mod vest faldende bænke. Seet i haand- 

 stykket har den et massivt udseende, er finkornet til makro- 

 skopisk tæt. De forherskende bestanddele er kvarts og feld- 

 spat. Kvartsen viser undulerende udslukning. Feldspaten er 

 delvis kaoliniseret og optræder som Orthoklas, mikroklin og 

 plagioklas. Muscovit forekommer mere sparsomt. Bergarten 

 er udpræget anisomer, meget oppressât og tildels med detri- 

 tusagtig mellemmasse mellem de større korn, der for en 

 stor del har en s anderpresset, fillet og uregelmæssig begræns- 

 ning. 



Længere vest møder nu Rostens konglomerat. Dette har 

 været kjendt og studeret helt siden v. Buch's tid. Ja Esmark 

 kjendte det endog tidligere; thi han omtaler det i sin „ßeise 

 fra Christiania til Throndhjem 1829" pag. 61. 62, paa følgende 

 maade: „Betragter man nøie det hele, saa seer man strax, at 

 hele Rusten er en uhyre stor fjeldmasse, der i en længde af 

 Vs miil har løsrevet sig fra det øvrige fjeld, og gledet saa 

 langt ned, at det har truet med ganske at tilsperre dalen 

 — — — jeg har flere gange deels førend L. von Buch saae 

 den, deels efter den tid nøie nndersøgt samme, og taget dens 

 geografiske forhold i betragtning, og da den staaer i forbin- 

 delse med graavakkeskiferen, og upaatvivlelig hviler paa denne 

 sid ste, som man erfarer, naar man ved Laurgaard følger veien, 

 som gaar op til Waage, hvor den afløses, af den derunder 

 liggende qvartsagtige graavakkeskifer. Jeg har derfor bestan- 

 dig maattet ansee den for at være en overgangsbergart." 

 Naumann omtaler det ogsaa: „Am Kustenberge, oberhalb 

 Laurgaard, findet sich das Nordische Analogen der Pseudo- 

 Puddingue von Valorsine, welches durch Leopold v. Buch 

 zuerst bekannt geworden, und durch seinen sonderbaren, im 

 höchsten Grade abweichende Habitus sehr auffallend ist. Mir 

 erschien es als ein Glimmerschiefer, welcher faust- bis kopt- 

 grosze ellipsoidische Concretionen von Granit, Gneus und 

 quarz enthält".^*) Keilhau benyttede denne store lagrække 

 med tilhørende konglomerat som et af de flere beviser, han 

 førte i marken til støtte for sin genialt udtænkte, om end 

 feilagtige transmutationstheori: „Diese Reihe ist gewiss nach 

 demselben Typus geformt, welcher sich in dem Wechsel der 

 Grauwackezonen mit Kalk und Thonschiefer offenbart; die 

 Grauwackparallelen werden jetzt von Talk und Quartz, der 



