282" R. Collett. 



Under Yngle- Aarene fortæres de i disse nordlige Landsdele 

 (foruden af Archibuteo lagopus og andre Rovfugle) tillige af 

 flere Søfugle, saasom af Stercorarius- Arterne og de større Maager 

 (f. Ex. L. marinus). 



Microtus rutilus, (Pall.) 1778. 



Udbredelse. Denne Art er mere høinordisk, end M. 

 rufocanus, og tillige mere local. Den liar sin fornemste Ud- 

 bredelse i Øst-Finmarken, hvor den især jevnlig er paavist i 

 Trakterne omkring Varangerfjorden, men er ogsaa fandet ved 

 Karasjok, samt i Vest-Finmarken ved Komagfjord. 



Høsten 1880 optraadte den tillige i Maalselvedalen indeu- 

 for Tromsø, hvilket er denne Arts for Tiden bekjendte Syd- 

 grændse hos os. 



Noget egentligt Yngle-Aar, hvori den har optraadt i større 

 Mængde, kjendes ikke. I alle de senere Aar synes den at 

 have været sparsom; i Juni 1888 modtog Univ.-Museet et 

 Par Individer, fangede af Districtslæge "Wessel i Syd- Va- 

 ranger. 



De sidste Expl. vare (ligesom det har været Tilfældet med 

 tidligere erholdte Individer), fangede i Husene. 



Microtus ratticeps, (Keys. & Blas.) 1841. 



Udbredelse. Denne Art er i sin Udbredelse i Norge idet- 

 hele subalpin, og forekommer i Landets sydlige og mellemste 

 Dele blot i de høiereliggende Dalfører og paa Fjeldsiderne, 

 men mangler paa de egentlige Lavlande. I Finmarken gaar 

 dep derimod ned lige til Havets Niveau. 



I de sydlige Høifjelde har den sin fornemste Udbredelse 

 i Sæterregionen, saaledes i en Høide af mellem 2000 og 3000 

 Fod over Havet, og de have her fornemmelig sit Tilhold paa 

 Sæterløkkerne og i disses nærmeste Omgivelser. Derimod vise 

 de sig (under normale Aar) sjeldnere ovenfor de egentlig 

 græsbundne Steder; alene under Yngle-Aar kunde de træffes spredt 

 saagodtsom overalt paa Fjeldet, og de sees da ogsaa tildels 

 ovenfor Trægrændsen paa det nøgne (lavklædte) Høifjeld. 



