Bemærkninger vedr. Norges Pattedyrfauna 1882 — 1897. 283 



Levemaade. Ligesom det er Tilfældet med de fleste øv- 

 rige Microter, indtræffer ogsaa hos denne Art under visse Aar 

 en Forøgelse over det normale Antal ; men denne Overproduc- 

 tion af Individer har ikke, saavidt hidtil bekjendt, været led- 

 saget af nogen Masse-Udvandring til Dalene eller de lavere 

 Dele, saaledes som hos dens Frænde L. lemmus. 



Under saadanne Yngle-Aar, der indtræffe med ganske 

 uregelmæssige Mellemrum, kunne de anrette ganske anselig 

 Ødelæggelse paa Græsset paa de høiereliggende G-aarde og 

 paa Sætrene; derimod synes de mindre at optræde ødelæggende 

 paa Træer eller Buske (saaledes som M. glareolus og M. rufo- 

 canus). 



Om Vinteren kunne de ofte under Ener- og Vidiebuskene 

 afgnave Græsset og anden Vegetation saa fuldstændigt, at 

 intet uden de nedtil nøgne Stammer staa tilbage, og Mar- 

 ken ser paa disse Steder ud, som om den havde været brændt 

 med Ild. 



Et saadant Yngle-Aar indtraf i alle Gudbrandsdalsfjeldene 

 Sommeren 1891, samtidig med en Masseforøgelse af L. lem- 

 mus i de samme Trakter. Skjønt begge de nævnte Arter 

 delvis bebo de samme Localiteter, og tildels have samme 

 Levemaade, indtræffe ikke altid Yngle-Aarene samtidigt hos 

 begge; i 1895 var saaledes M. ratticeps talrig saavel i de 

 nordlige, som i de sydlige Guldbrandsdalsfjelde, medens L. 

 lemmus var ganske sparsom i de sydlige. 



De lagttagelser om denne Arts Levesæt og Yngleforholde, 

 som jeg under de 2 nævnte Yngle-Aar, 1891 og 1895, havde 

 Leilighed til at gjøre, dels paa Dovre, dels paa Fjeldene i 

 Gausdal, ere væsentlig følgende: 



Sit Tilhold have de især, hvor græsbundne Steder vexle 

 med Vidiekrat. Her danne de sig dybe Gangstier i Græsset, 

 der benyttes i Pællesskab af dem og af L. lemmus. Medens de 

 under normale Aar ere saa lidet synlige, at man næsten ikke 

 mærker deres Tilstedeværelse, ere de under Yngle-Aarene lette 

 at iagttage, medens de løbe fra et Vidiekrat til et andet; de 

 ere yderst hurtige i sine Bevægelser, (medens L. lemmus er 

 forholdsvis langsom), og vanskelige at indhente. 



Paa flere Steder saaes ved Siden af det Smaakrat, mellem 

 hvilke de færdes, og hvor de lægge sine Reder, talrige smaa 

 Huller i Græstorven, knapt en Tomme dybe, og ganske lod- 



