2 H. V. ROSENDAHL. 



Lindblom, att „denna vacki'a art följer kusten från Kristiania 

 till Bedsta i Trondhjems stift. Den aflägsnar sig ej betydligt 

 från hafvets grannskap och stiger ej heller långt på fjällsidorna". 



Anförda Kitaibels Aspidium (Polystichum) angulare är en 

 till omfattning mångtydd art, närmast motsvarande P. setiferum, 

 men också uppfattad såsom kollektivart och då omfattande äfven 

 P. lobatum och P. Braunii, hvilka alla tre numera (Cai-1 Chri- 

 stensen, Index Filicum, Hafniæ, 1905) med rätta betraktas såsom 

 egna arter (jämför H. Woynars grundliga och intressanta utred- 

 ning af ifrågavarande arters nomenklatur; Bemerkungen über 

 Farnpflanzen Steiermarks, Graz 1913). 



I Norges Flora af M. N. Blytt, Iste Deel, 1861, upptages 

 Aspidium aculeatum L. ß angulare, som motsvarar P. lobatum 

 (Huds.) Pr. och P. Braunii (Spenn.) Fée. Haandbog i Norges 

 Flora af A. Blytt och O. Dahl, 1906, anför under Aspidium 

 aculeatum (L.) Sw., att den förekommer under två, hos oss väl 

 åtskilda former: lobatum (Sw^) Mett. och Braunii Spenn. Aspi- 

 dium angulare F. D. 2559 (A. normale Moore), anförd jämte 

 lobatum Huds. ocb Braunii Spenn, under A. aculeatum Sw. i 

 Haandbog i Den Danske Flora af J. Lange, 1886—88, är P. lo- 

 batum (Huds.) Pr., anträffad vid Chrisliansö år 1849. P. seti- 

 ferum FoRSK. har enligt benäget meddelande af C. Christensen 

 aldrig anträffats i Danmark. 1 Skandinaviens flora af C. J. och 

 C. Hartman, XII, Iste H. af Th. Krok, 1889, upptages under 

 A. aculeatum (L.) Schott A. Braunii såsom särskild underart samt 

 anföres: „I Europa förekomma 2 hufvudvar.: a lobatum (Huds. 

 Fl. Angl. ed. 1 (1762) under Polypod.), den här beskrifna formen 

 samt ß angulare (Kit. i WiUd., Sp. pl. 5) en mer sydlig o, vestlig 

 form, ännu ej funnen i Skandinavien, skild i synnerhet genom 

 långskaftad skifva, hvars nedersta prim.-segm. ha n. samma 

 storlek o. form som de öfra, samt n. likformiga, mer flikiga 

 sek. -segment. 



Det blad af exemplar från Romsdalen, hvilket i förminskad 

 och delvis i naturlig storlek (fig. 1, 2) här återgifves, mäter i 



