74 P. A. Øyen. 



Et stykke historie. 



Det er jo ganske naturlig, at det maa være de bræer, 

 som ligger nærmest ind til tidlig beboede steder, som først 

 har tiltrukket sig opmærksomhed. Da det nu til og med 

 falder sig saa, at disse netop er af de største, vi nar, saa 

 bliver dette end mere forklarlig. Men desuden er der ogsaa 

 et par andre forhold, som her ikke maa glemmes: thi for det 

 første fører der jo allerede fra meget gammel tid over den 

 største af vore bræer, Jostedalsbræen, flere almindelige færd- 

 selsruter, forbindelsesveie mellem indbyggerne øst og vest for 

 „Snee-Bræen eller den store Snee-Bræe", som C. J. Pontop- 

 pidan simpelt hen kalder den (Geogr. Oplysn. til Cartet syd- 

 lige Norge 1785, Pag. 42), og for det andet har ikke blot ved 

 Jostedalsbræen, men ogsaa ved andre bræer paa forskjellig 

 maade beboerne i nærheden til forskjellige tider været ube- 

 hagelig berørt netop af de forhold, som bræernes tilvekst 

 eller aftagen har frembragt. 



Men endskjøndt denne historie er slet opbevaret, kun i 

 form af nogle mere spredte indfletninger her og der i de 

 gamle, historisk-geografiske bind, som gamle, henlagte doku- 

 menter i arkiverne og som hendøende folketraditioner og 

 halvglemte sagn, er den ikke desto mindre gammel. Hvor 

 meget eller hvor lidet man kan tillægge disse gamle sagn- 

 historier af videnskabeligt værd, er meget vanskelig at af- 

 gjøre; men de er interessante netop fordi, at tanken henledes 

 paa begivenheder, som vistnok har fandet sted forud for sag- 

 nenes tilblivelse. Den senere overleverelse, som tradition fra 

 siegt til slegfc, har da ogsaa ofte afsat sit præg og ofte for- 

 vrængt forestillingerne, saa det værd, som ligger i nøiagtige 

 detailoplysninger, er gaaet tabt; men vi har dog tilbage en- 

 kelte store drag, som det vistnok vilde være urigtig at fra- 

 kjende enhver betydning. Det følger imidlertid af sig selv, 

 at ethvert materiale af den art maa behandles med varsom- 

 hed, og man maa stadig vogte sig for de feilkilder, som saa 

 ofte her og der springer frem. 



Ved studier af mere geografisk art er en af de første 

 ulemper, som springer i øinene, den ofte vidt forskjellige 

 skrivemaade af stedsnavne. Er det end saa, at dette er en 

 ulempe af mere formel karakter, saa er den dog ikke desto 



