78 P. A. Øyen. 



nu gjængse skrivemaade af navnet synes dog den at være, 

 som er sat øverst i dette afsnit. 



Det vilde føre langt udenfor nærværende afhandlmgs 

 ramme at følge den forskjellige skrivemaade af alle de navne, 

 vi støder paä i vore bræegne, selv om vi kun valgte ud en- 

 del af de vigtigere, endskjønt det kunde være interessant 

 nok. De forvanskninger, som har gjort sig gjældende i skrive- 

 maaden af Hallingskarven, Lodalskaupen, Smørstabben, Fana- 

 raaken, Ronderne, vilde danne en smuk indledning til en saa- 

 dan fortsat undersøgelse ; men vi vil ved denne anledning 

 lade os nøie med de tre vigtigere bræomraader paa Vestlandet 

 og kun af slutte vor navnebetragtning med et blik paa vor t 

 lands centrale høifjeldsomraade, den vilde Jotunheim. 



Hvor meget eller hvor lidet der til ethvert historisk tids- 

 punkt har været kjerjdt af Jotunfj eldene i gamle tider, giver 

 den lidet skrevne og kun slet opbevarede historie os kun 

 et svagt iudblik i; men det er sikkert nok, at betydelige 

 dele af dette store fjeldomraade har været kjendt langt tu- 

 bage i tiden, om end under forskjellige navne for de forskjel- 

 lige dele af omraadet. Kommer vi langt tilbage, omtales 

 disse fjelde mere kollektivt og mere ubestemt. Saaledes 

 finder vi Peder Olaussen angive, at „vesten for Guldbrands- 

 dalen ligge forferdelige høye field oc klipper" (Norriges Be- 

 skrivelse 1632, Pag. 39). Der synes heller ikke at kunne 

 være nogen rimelig tvil om, hvilken egn Jessen sigter til 

 med følgende: „Paa de øverste saa kaldede Høifielde, der 

 opreise sig af de andre, findes i Oplandene stedse is og suee" 

 (Kongeriget Norge 1763, B. I. Pag. 342). Paa et andet sted 

 omtales „de vidtløftige Fjelde imellem Gruldbrandsdalen og 

 Walders" (Topographisk Journal for Norge B. IV. 1795—96. 

 H. 14. Pag. 13). Og forfatteren af Valdresia reserata taler 

 ogsaa kun om de „vidtløftige fjelde" (Budstikken 1821 — 1822, 

 Pag. 255). Hiorthøy siger, at „baade veien til Nordfiord og 

 veien til Lyster har jeg reist 1779" (Beskrivelse over Gul- 

 brandsdalen B. II. Pag. 63); f ] eldene mellem Guldbrandsdalen 

 og Bergens stift kalder han „Bræe-Fieldene eller Lang-Fiel- 

 dene" og siger, at „der til alle tider om aaret findes snee- 

 bræer" (1. c. B. I. Pag. 16), og f j eldene mellem Lom og Val- 

 ders betegnes som de „vilde fielde" (1. c. B. II. Pag. 62;. 

 Hos Jonge finder man navnene Lomfield, Sognefield, Fillefield 



