Bidrag til vore bræegnes geografi. 79 



o. s. v. (Beskrivelse over Kongeriget Norge 1779, Pag. 30). 

 Professor Martin Vahl, som reiste her i landet i aaret 1787, 

 fortæller, at han „tog veien over et af de maaskee mest vilde 

 fielde i Norge, som man giver navn af Sognfieldene. Øverst 

 paa disse var mere tegn til vinter end sommer" (Skrivter af 

 Naturhistorie- S elskab et, B. II. H. I. Pag. 63). Sogne-Field 

 som omfattende fjeldstrækningen mellem Lom og Lyster om- 

 tales ogsaa af Johan Hübner (Geographie 1744, B. II, Pag. 

 147). Hos Platou, der udskiller Langfjeldene som en afdeling 

 for sig af det norske fjeldsystem, vil man finde, at disse saa- 

 kaldte Langfjelde igjen fører forskjellige navne paa de forskjel- 

 lige steder, saaledes: Langfjeld og Sognefjeld vest for Gud- 

 brandsdalen, Filefjeld vest for Valders, Hardangerfjeld vest for 

 Hallingdal og Nummedal o. s. v. (Haandbog i Geographien 

 1819, B. I. Pag. 128—130). 



Det fremgaar saaledes af denne blotte navneoversigt, at 

 kjendskabet til de forskjellige dele af Jotunheimen ikke er 

 af saa ganske ny dato. Men vi kan komme endnu længere. 

 Heimdallø fiskevand finder vi saaledes, for kun at tage et eksem- 

 pel, omtalt i et brev af 1478 (Budstikken 1821, Pag. 682), og 

 paa dette brev er senere antegnet, „at det havde været frem- 

 lagt i retten paa aastedet i en holme i Heimdals fiskevand 

 anno 1714" (Budstikken 1821, Pag. 683). Gerhard Schøning 

 omtaler i 1775 Heimdalen som kjendt „fra meget gamle tider" 

 (Budstikken 1821, Pag. 670). I denne retning peger ogsaa, 

 at „ved Heimdalsvandet blev nys før 1785 funden endel jern- 

 pile og brynestene, samt et enegget jernsverd" (Nicolaysen: 

 Norske Fornlevninger, Pag. 95), et fund om hvilket Rygh 

 siger, at det „ser nærmest ud til at være et gravfund" (Aar- 

 bøger for Nordisk Oldkyndighed og Historie 1877, Pag. 116). 

 Og dette fund staar ikke allene; thi man har ogsaa „enegget 



sværd af jern fra yngre jernalder mærkeligt nok 



fundet langt ind paa høifj eldet i Gudbrandsdalen, i en natur- 

 lig sandhaug ved bredden af elven Hosken mellem Hoske- 

 tjern og øvre Sjodalsvand" (Foreningen til norske fortids- 

 mindesmerkers bevaring. Aarsberetning 1876, Pag. 77, nr. 92). 



Paa C. J. Pontoppidans kart over det sydlige Norge af 

 1785, hvortil ogsaa var benyttet det indtil da af den geogra- 

 fiske opmaaling samlede materiale (O. M. de Seue: Historisk 

 beretning om Norges geografiske opmaaling fra dens stiftelse 



