80 P. A. Øyen. 



i 1773 indtil udgangen af 1876, Pag. 42), findes Espedals V., 

 Bray V., Olstappen V., Vinstra Elv, Skagen Field, Hums V., 

 Tesse V., Visdal Elv, Sogne Field, desuden Siøa Elv løbende 

 fra Giende V. og med vei fra Lom til Fortun langs Bæver Elv, 

 som kommer fra Syre V. Pontoppidan har ogsaa givet en- 

 del oplysninger til dette kart, som bidrager til at illustrere 

 det daværende kjendskab til den her omhandlede fjeldstræk- 

 ning. Et kortere uddrag vedføies. „Sønden for Langfi eldet 

 vedvarer Sognefieldet, som er den Deel af Hoved-Strækningen, 

 som ligger imellem Sogn og Gulbrandsdalen, og grændser 

 mod Vest til Justedalen samt Aardals- og Lyster-Fiorde, mod 

 Nordost til Lom i Gulbrandsdalen, hvor det kaldes Lom- 

 Field. — — — Sønden for Bæver-Elven støder en meget 

 stor og vidtløftig Fieldstrækning til Sogne-Fieldet, som ud- 

 breder sig mod Ost og Sydost imellem G-uldbrandsdalen og 

 Valder s indtil O te- Vand, Lougen-Elv og Vinster- Våndene, 

 samt indtil Dokke og Etne-Elvene. Det høieste af denne 

 Fieldtragt Norden for Valders kaldes i Almindelighed Skagen" 

 (0. J. Pontoppidan: Geographisk Oplysning til Cartet over 

 det sydlige Norge 1785, Pag. 42—43). Videre siger han, at 

 „Vinstra-Elven kommer fra en Deel Vande paa Fieldene mod 

 Vest, som kaldes Vinster- Våndene (Iblant disse Vande skal 

 være Strøms- Vand, Boygde- Våndet og Oyung Vand), gaaer 

 igjennem Slang-Vand til Olstappen- Vand, som fra S. Ost har 

 Tilløb fra Espedals-Vand og Bray- Våndet" (]. c. Pag. 113). 

 Om Hums V. bemærker han, at „dette Vand paa et andet 

 mig forekommet Cart er anført N. for Vinstra-Elven under 

 Navn af Heimsdals- Våndet" (1. c. Pag. 123). 



Den ovenfor nævnte Hiorthøys Beskrivelse over Gul- 

 brandsdalen, som udkom i aarene 1785 og 1786 er ledsaget 

 af et „Kort over Gulbrandsdalens Provstie og Fogderie 

 afdelet i sine Kirke-Sogner forfærdiget og tegnet af S. 

 Arentz," og paa dette kart findes Espedalens Vand, Olstappen 

 Vand, Slangen Vand, Vinster Våndene, Oyungen Vand, Strøm 

 Vand, Bøygde Vand, Hiemdalens Vand, Gende Vand, Tessa Vand, 

 Sogn Field, desuden fører langs Bever Elv en Vey fra Fortun. 

 Det kan saaledes kun have sin grund i et meget ufuldstæn- 

 digt kjendskab til literaturen, naar professor Hansteen paa et 

 meget senere tidspunkt, nemlig i 1823, siger: „Jeg vil ei 

 tale om de indre fjeldegne, som sjelden betrædes af men- 



