Bidrag til vore bræegnes geografi. 83 



medicinsk eksamen 1808. Smith foretog flere botaniske reiser 

 i Norge og udnævntes 3die juni 1814 til professor i botanik 

 og statsøkonomi ved det norske universitet, hvorefter ban saa 

 samme aar foretog en reise til de britiske øer. I 1815 deltog 

 ban i en videnskabelig expedition til de kanariske øer og i 

 1816 som botaniker paa en engelsk ekspedition til Kongo — her 

 blev han angrebet af feber og naaede kun med besvær trans- 

 portskibet 18de september, hvorefter han kun nogle faa dage 

 senere afgik ved døden 22de september, kun 31 aar gammel. 



Det har ikke været min hensigt at levere nogen biografi 

 af Smith — en saadan har man fra tidligere forfattere, og jeg 

 vil for saa vidt kun henvise til min ven, konservator Ove 

 Dahl's „Breve fra norske botanikere til prof. J. W. Horne- 

 mann" (Archiv for Math, og Naturv. B. 17. H. I. Nr. 4. 1894), 

 hvor Dahl som et forklarende forord til III afsnit (Pag. 35 flg.) 

 (Breve fra Chr. Smith) har leveret en kort, men klar og op- 

 lysende, biografi.sk oversigt. Men de ovenfor gjengivne bio- 

 grafiske grunddrag vil være nok til at vise os det korte, men 

 dog saa rige forskerliv, som her saa uanet og for menneske- 

 lige øine saa alt for snart blev af brudt. 



I foreliggende tilfælde er det de to af Smith's reiser, der 

 falder i aarene 1812 og 1813, med de ved disse indvundne 

 resultater, som har den mest umiddelbare interesse. 



I sin af handling: „Nogle Iagtagelser, især over Iisfjel- 

 dene (Gletscher), paa en Fjeldreise i Norge 1812" omtaler 

 Smith Folge fonnen, Hardanger jøkelen og Jostedalsbræen og 

 efter at have opregnet endel af denne sidstes grene fortsætter 

 han: „maaskee falder der endog en green til østsiden af Lang- 

 fjeldene, og denne kan muligen være aarsagen til det mu- 

 drede vand, Ota- elven i Grulbrandsdalen medfører. Den er i 

 saa fald den eneste iisbræe paa østsiden af den store fjeld- 

 kjede" (Topographisk-Statistiske Samlinger D. II. B. II. Pag. 49). 

 Men efter næste aar at have besteget Kalvaahøgda og Beshø 

 (1. c. Pag. 247) ved Smith at give bedre besked, idet han for- 

 tæller os, at „den tract, som jeg excurrerede i, er en over- 

 maade høi, med snee og gletscher (iisbræer) bedækket fjeld- 

 arm, som skyder ud fra Langfjeldenes ryg. Den begrændses 

 paa den søndre side af Sæterdalen og Sjødalen, paa den østre 

 og nordre af Otavaiid og Lomb, og paa den vestre af Bæver- 

 dalen" (1. c. Pag. 246). Og hans kjendskab til den store fjeld- 



6* 



