92 P. A. Øyen. 



B. IV, Pag. 710, 714). At man tildels finder det under noget 

 andre former: Joihunfjeldene (Mag. for Naturv. B. XII Pag. 

 192), Jotnefjeldene (Morgenbladet 1849, Nr. 3,1) og det ogsaa 

 senere saa meget bragte Jøtunfj eldene, gjør jo i og for sig 

 ikke saa meget til sagen. Naar derimod det nu saa meget 

 brugte Jøtunheimen først blev benyttet, bar det ikke været 

 mig mulig at faa fuld rede paa, men saa meget er sikkert, at 

 allerede i vor turistforenings første aarbog (1868) bruges det 

 af en forfatter paa en maade, som allerede da synes at an- 

 tyde en gjængs brug (1. c. Pag. 22). En analogi med Jøtun- 

 fjeldene findes saa her i Jøtunheimen. At man senere ogsaa 

 tildels kan gjenfinde ordet paa en lemlæstet maade, maa vel 

 nærmest skrives paa indbildt vittige turisters regning, som 

 ved at tage væk ordets første eller sidste del har troet at skulle 

 forbedre det — saaledes „Heimen" (Den norske turistforenings 

 aarbog 1883, Pag. 7) og „Jotun" (Morgenbladet 1884, Nr. 225). 

 Hvad en Morgenbladsforfatter (1. c.) yttrer med hensyn til 

 dette sidste: „enhver, der har nogen sprogsans, bør yde sin 

 bistand for. at faa dette nye ord dræbt hurtigst muligt", gjæl- 

 der ikke blot om dette, men ogsaa om det forrige og om lig- 

 nende navne, som maatte snige sig ind ; heldigvis har intet 

 saadant endnu naaet længere i brug end til fuldt ud at kunne 

 betegnes som „slæng". At man finder betegnelsen Jotunhjem 

 (Nature 1892, Pag. 390), har sandsynlig vis sin grund kun i 

 ubekjendtskab til de sproglige forhold. Og det er vistnok en 

 ren spøgefugl, som vil „foreslaa Jotunheimen omdøbt til 

 Jomfruheimen" (Aftenposten 1892, Nr. 527). Emanuel Mohn 

 skriver „Jotunfjeldene eller Jotunheimen" (Nyt norsk Tidsskrift 

 B. 3, Pag. 350), og dette kan vistnok nu betragtes som den 

 gjængse norm. 



Endskjønt Jotunheimen længe har været bekjendt, er det 

 dog først i det sidste halve aarhundrede, at et mere ind- 

 gaaende Kjendskab til denne vilde og storartede fjeldegn er 

 opnaaet. Mangen haard dyst har ogsaa her været udkjæmpet 

 med tinder og bræer, før vort kjendskab til disse blev, hvad 

 det nu er — tre navne lyser her blandt de mange: Mohn, 

 Slingsby og Hall. Men medens forskere, brævandrere og 

 tindebestigere paa sin side ihærdig har arbeidet paa at under- 

 lægge sig det ubekjendte terræn, har turister i stedse øgende 

 antal strømmet herop for at drage sig til nytte den styrkende 



