102 P. A. Øyen. 



sig helt op i nutiden, tiltrods for at der ikke har været mangel 

 paa forskere, der har havt blikket aabent for det utilfreds- 

 stillende i denne udelukkende efter alpine forhold afpassede 

 klassifikationsmaade. Men de forsøg til en modifikation, som 

 til forskjellige tider har været gjort, har dog aldrig været 

 af nogen egentlig gjennemgribende art — de har mere havt 

 karakteren af en tillempning. 



Wahlenberg, der i aarhundredets begynd else skrev sin af- 

 handling om Sulitelmabræerne, benyttede uden videre Saussure's 

 inddeling (Berättelse om mätningar och observationer för att be- 

 stämma Lappska fjällens höjd och temperatur vid 67 graders 

 polhöjd — 1806, Pag. 18. 32.), ligesaa vore egne bræforskere Smith 

 (Top. St. Sami. D. II. B. II. Pag. 39), Sexe (Sneebræen Folgefon, 

 univ. prog. 1864, Pag. 5. 8.) og De Seue (Le névé de Justedal 

 et ses glaciers, univ. prog. 1870, Pag. 9). De forsøgte modi- 

 fikationer har ikke netop altid været heldige; ofte har de kun 

 været rent tilsyneladende. Saaledes naar Syenonius inddeler 

 i „skrid- och falljöklar" (Geol. Förn. Förh. Stockholm Bd. VII, 

 Pag. 29), og Holmström synes at bruge Saussure's inddeling 

 gjennemført, men benytter ikke desto mindre betegnelsen 

 „skridjöklar" (Öfversigt K. Vet. Akad. Förh. 1879, Nr. 2. 

 Pag. 9); forøvrigt har vel heller ikke Svenonius selv tillagt 

 denne inddeling synderlig stor vegt; thi han föreslåar selv 

 samtidig en adskillelse af „hufvud- och bijöklar" (Geol. Förn. 

 Förh. Stockholm Bd. VII, Pag. 29). Anvendt paa den af 

 Svenonius brugte maade vil denne sidste inddelingsmaade ikke 

 have nogen betydning, hvorimod en formelt tilsvarende, men 

 kvalitativt høist forskjellig inddeling anvendt paa den af Reid 

 brugte maade (Studies of Muir Glacier, Alaska, Pag. 29) vil 

 have en dybere betydning, om den end ikke afgiver basis for 

 nogen egentlig klassifikation. 



Medens de nu i sidste afsnit nævnte forskere synes at 

 have fæstet deres opmærksomhed kun paa en engere gruppe af 

 bræer, har derimod f. eks. Senft nok stillet sig nedisnings- 

 fænomenet i sin almindelighed for øie, men det eiendommelig 

 vide og almene i denne forfatters inddelingsprincip (Synopsis 

 der Mineralogie und Geognosie, Abth. II. H. I. Pag. 242) gjør 

 det dog fuldstændig uskikket som videnskabeligt udgangs- 

 punkt, selv bortseet fra det høist ugenetiske princip: „je nach 

 ihren Ablagerungsorten zerfallen die Gletscher in zwei Haupt- 



