106 P. A. Øyen. 



Som en hovedind deling vil man kunne benytte følgende: 



Polarnedisning. 



Kontinentalnedisning. 



Lokalnedisning. 



Den første af disse grupper, polamedisningen, vil da komme 

 til at omfatte en hel række tilsyne! adende forskjelligartede 

 fænomener, saadanne som vi kjender fra Point Barrow f. eks. 

 og fra flere steder i Sibirien. I sin almindelighed befragtes 

 disse fænomener sædvanlig at staa i et fjernere forhold til, 

 hvad man som regel forstaar ved glaciation. Men det er først 

 ved at indordne ogsaa disse paa det sted i systemet, hvor de 

 har sin plads, at vi ogsaa kan opnaa en utvungen forklaring 

 paa tilsvareude fænomener en miniature, som vi har anled- 

 ning til at studere selv i vort eget land paa en flerhed af 

 steder, i nærmere forbindelse med eller i fjernere forhold til 

 nedisning i engere forstand. Det er de smaa dødbræer og den 

 tildels frosne jordbund — paa en vis maade et slags rudimen- 

 tære dannelser, et billede af polarnedisningen. Og der mangler 

 ikke her paa former, der danner en kontinuerlig række af 

 overgangsled til kontinentalnedisningen. 



Som en prototyp for denne kan vi vistnok betragte den 

 grønlandske indlandsis og ligesaa tildels Spitsbergens isklædte 

 indre, medens denne øgruppes vestlige del har en hel række 

 af umiskj endelige overgangsformer til den næste og sidste 

 nedisningsgruppe, saaledes som jeg allerede i det foregaaende 

 har gjort opmærksom paa. Af en noget anden karakter er de 

 store kage- og skjoldformede masser, som strækker sig ud 

 mod de islandske „sandr". 



Saadanne overgangsled mellem den kontinentale og den 

 lokale nedisningsform har vi da en rig anledning til at studere 

 i vort eget land. Vi finder dem i noget større maalestok ved 

 Jostedalsbræen, Svartisen, Folgefonnen, Gjegnalundsbræen, 

 Hardangerjøkelen — men ingensteds i saa mange og instruk- 

 tive former inden et enkelt omraade som i Jotunheimen. Og 

 jeg bør vel kanske tilføie, at det var ved studiet af den sidst- 

 nævnte egns bræer, at mit blik først aabnedes for nedisnings- 

 fænomenets genetiske sammenhæng, en traad jeg da ogsaa 

 senere har forsøgt at følge ved mine bræstudier inden for- 

 skjellige egne. 



