Bidrag til vore bræegnes geografi. 113 



rig Anledning til Anvendelsen af en heel Deel Hypotheser og et 

 forud opgjort System. Man anvendte paa de norske Fjælde 

 hvad man havde troet at opfatte som fælles og almindeligt 

 for Europa's mere bekjendte Bjergmasser, Alperne, Apenninerne 

 og Pyrenæerne, og saaledes blev den i forrige Aarhundredes 

 sidste Halvdeel almindeligt herskende og endnu langtfra aflagte 

 Lære om sammenhængende Bjergkjeder ogsaa udstrakt til 

 Norge. Yed ethvert saakaldet Vandskjel o : Steder, hvorfra Elve 

 ndspringe til modsatte Sider, troede man at en Bjergryg maatte 

 være forhaanden, at Udspringsstederne nødvendigviis maatte 

 ligge høiere end ethvert andet Pankt ved Elvedragets videre 

 Løb, og at de høieste Punkter fandtes der, hvor de længste 

 Elve havde sit Udspring. Paa denne Maade opstode altsaa 

 en heel Deel saakaldte Bjergkjeder, alle mere eller mindre 

 imaginaire. Den mest imaginaire er den, man har kaldet 

 Kjølen, foregivende at den skulde skille mellem Sverige og 

 Norge; dernæst den, som det heder, fra Kjølen udgaaende 

 Arm Dovrefjæld, dettes Fortsættelse Langfjæld og Fillefjæld 

 med sine Sidearme og Fortsættelser, der først skulde „tabe sig 

 i Listerlandets Sletter." Disse urigtige Forestillinger om 

 Norges orographiske Forholde opklaredes ikke, førend i vore 

 Tider, da flere af vore egne Naturforskeres hyppige Reiser 

 og de paa disse anstillede Iagttagelser gave et nyt Lys i 

 denne Materie. Af væsentlig Indflydelse i dette Stykke var 

 fornemmelig Professor Hansteen's Fjældreise til Bergen i 1821, 

 Keilhau's og Boeck's omtrent samtidigt dermed foretagne Reise 

 til Jotunfjældene og Horungtinderne, og den svenske Oberstl. 

 Carpelans mange Reiser i forskjellige Egne af Landet. Nu 

 først blev det klart, at Norge ikke kan siges at være et ved 

 mange Bjergkjeder splittet Land, men at det er saagodtsom 

 et eneste stort Fjældplateau, med betydelig Afhældning mod 

 Sydosten, og gjennomfuret i mange dybe Dale af Hovedstrøm- 

 mene. Den første graphiske Fremstilling af disse mærkelige 

 Niveauforholde leveredes paa Forssell's og Carpelan's Karter. 

 Disse, især det sidste, have saaledes i dette Stykke væsentlige 

 Fortrin for Pontoppidans, dog maa man endnu i en vis Hen- 

 seende kalde deres Orographie idealiseret eller hypothetisk, 

 eftersom den mere støtter sig til almindelige Iagttagelser og 

 en generel, i Hovedsagen rigtig Opfatning af Systemet i sin 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXVII, II. 8 



