122 P. A. Øyen. 



würdigen, wiewohl einförmigen, Landes, von dem einer Ge- 

 birgswüste vergleichbaren Gebiete zwischen Kongsberg und 

 Bergen, zwischen der Strasse über den Dovrefjeld rind Cap 

 Lindesnaes. Dieses ganze Gebiet ist ein Tafelland ohne Rand- 

 gebirge, die engen Thalwege, die von allen Seiten, jedoch in 

 grossen Abständen, in dasselbe einschneiden, werden nicht 

 durch Bergketten, sondern durch Hochflächen weit von einander 

 abgesondert" (Archiv für Naturgeschichte, Jahrg. X. B. I. 1844, 

 Pag. 4). Det er den samme tankegang, man gjenfmder hos 

 Munch (cfr. Halvorsen: Norsk Forfatter-Lexikon B. 4, Pag. 

 194), naar han udtaler: „Det fjeldparti, hvorpaa Rundenes 

 toppe hæve sig, er ikke nogen „fra hovedkjeden mod syd ud- 

 gaaende arm", men det er en og samme masse, som Dovrefjeld, 

 Langfjeld, Jotnefjeldene m. m., hvori Lesjø-dalen og den 

 dermed sammenhængende Romsdal, Otta-dalen, Bever-dalen og 

 endelig Logens hoved-dal, alt tilsammen, paa Romsdalen nær, 

 kaldet Gudbrandsdalen (ikke Guldbrandsdalen), er indskaaret" 

 (Morgenbladet 1849, Nr. 31). 



Bekjendt som Keilhau's halvt poetisk udkastede vue over 

 vort lands orografiske bygning er blevet, med dalen som det 

 „afsondrende, fraskillende og begrændsende" og fjeldet som 

 det „fortløbende, sammenhængende og udstrakte", med arbeidet 

 af de „langsomt virkende, men dog gjennem umaadelige tids- 

 rækker til store resultater førende naturkræfter" (Schwei- 

 gaard: Norges Statistik 1840, Pag. 4 — 6), ligesom ogsaa Munch's 

 General-Profil over den skandinaviske halvø (Keilhau: Gaea 

 Norvegica 1850, Pag. 503—516), skulde man tro, at dermed 

 var spørgsmaalet løst, men saa kan dog ingenlunde siges at 

 være tilfælde, endskjønt disse to forskere hver især har pegt 

 paa forhold, der er af den største betydning for en rigtig op- 

 fatning af vort lands overfladeudseende. 



Forbes gjorde opmærksom paa, at geograf erne havde 

 taget feil i sin opfatning af Norges orografiske forhold; han 

 siger om de norske fjelde, at „they do not constitute either 

 unbroken chains rising from the low grounds and forming a 

 ridge, nor are they a series of distinct detached elevations, 

 but, in the southern division of the country especially, they 

 form plateaux, or table-lands, of great breadth, and generally 

 more or less connected together, though occasionally separated 

 by deep but always narrow valleys" (Norway and its Glaciers, 



