Bidrag til vore bræegnes geografi. 123 



Pag. 190 — 191). I sin karakter, ved sin delvis negative form, 

 noget lig den af Forbes givne beskrivelse, er ogsaa Sexe's 

 (Broch: Statistisk Årbog, Pag. 156—157). 



En ganske ny betragtningsmaade gjorde Helland gjældende 

 og paaviste ganske svagt heldende skraaplaner som bestem- 

 mende for overfladen saavel i øst som i vest (Den norske 

 turistforenings aarbog 1880, Pag. 1 flg). 



Ved en tidligere anledning paaviste jeg, at man maa be- 

 tragte disse skraaplaner som undulationsflader (Bidrag til Jotun- 

 fj eldenes glacialgeologi, Pag. 24 — 26). 



At man rent stratigrafisk kan paavise bjergkjedesystemer 

 i vort land, er et forhold, der ikke maa blandes sammen med 

 det tilsvarende i orografisk forstand. 



Kan man saaledes end danne sig en ganske god forestil- 

 ling om landets overfladerelief seet rent i de store drag, saa 

 er ingenlunde forholdet saa enkelt, naar vi kommer til de 

 enkelte egne med engere grænser. Og her er vistnok be- 

 greberne endnu tildels meget uklare. 



Forbes optog som „aptly enough" (Norway and its Gla- 

 ciers, Pag. 232) den af "Wittich (A Visit to the Western Coast 

 of Norway, Pag. 80 — 84) trukne sammenligning mellem de 

 norske fjelde og de schweisiske alper, og det er da denne an- 

 skuelse, der ligger til grund for hans: „the conditions and 

 structure of the Norwegian glaciers are almost identical with 

 those of Switzerland, with the exception merely of the table- 

 like forms of the snows with which they are connected" 

 (Norway and its G-laciers, Pag. 233). Det er dog ved nær- 

 mere eftersyn iøinefaldende, hvorledes der ogsaa ved denne 

 sammenligning klæber ikke saa lidet af det mere generali- 

 serende, slet ikke det mere detaljerede, som man efter sam- 

 menligningens art skulde være berettiget til at vente. Det er 

 noget af det samme, som man allerede finder hos Leopold 

 von Buch: „die Thaler gegen das Westmeer sind wie enge, 

 winkliche Spalten, und die Gebirge, welche sie an den Seiten 

 begleiten erniedrigen sich bis zum Meere hin nicht" (Gilbert: 

 Annalen der Physik 1812, B. 41, Pag. 9). 



Vi kan nemlig ikke opstille nogen ganske generel regel 

 for ud seendet af Norges överilade, naar vi bortser fra grund- 

 begrebet om de begrænsende undulationsflader. Inden de for- 

 skjellige egne og de enkelte bræomraader møder os nemlig 



