124 P. A. Øyen. 



ofte høist forskjelligartede billeder. Medens vi finder plateau- 

 naturen saa skarpt fremtrædende hos enkelte af vort Vest- 

 lands bræer og alpenaturen oppe i den nordlige del af vort 

 land, finder vi i Jotunheimen inden et enkelt omraade og til- 

 dels rykket ganske nær ind paa livet paa hinanden begge 

 de nævnte typer side om side med talrige former, der fører 

 fra den ene over i den anden. Vi kunde kanske sige, at ud- 

 formningen af disse forskjellige typer er foregaaet i pregla- 

 cial tid, men dermed var vi ikke rykket den egentlige aarsag 

 til forskjelligheden nærmere. Der maa en nndersøgelse i hvert 

 specielt tilfælde til for at afgjøre disse spørgsmaal, og en saa- 

 dan undersøgelse kan ikke, om den skal have noget værd, 

 foretages paa et kart — den maa foretages ude i naturen. 



Hvordan vort lands overflade saa ud henimod slutningen 

 af tertiærtiden, i det tidsrum der falder umiddelbart foran 

 den første istidsfase, kjender vi intet til uden gjennem gis- 

 ninger — niveauforandringen er lidet kjendt, og overfladereliefet 

 er ubekjendt. Det er nok mulig, at det er den samme grund- 

 form, vi endnuhar for os; men det er ingenlunde sikkert. Vi 

 er ogsaa med yort nuværende kjendskab til tingene nødt til 

 at betragte en flerhed af vore erosionsløb som preglaciale i 

 sin anordning og i sin grundform ; men hvor meget, der 

 skriver sig fra udformning under den lange tid fra nedis- 

 ningens første bræ var at se oppe paa fjeldskrænten til nu, det 

 kan vi trygt sige, at vi ikke ved. 



Men idet vi gjør den forudsætning, at selve den store 

 grundform er givet ved tektoniske forhold under tidligere 

 jordperioder, at erosionen gjennem disse har foregaaet langs 

 de store løb, at denudationen har virket som i isfri egne nu, 

 og at de glaciale niveauforandringer i store drag gjenspeiles 

 i de efterglaciale, saa kan vi trække en flerhed af slutninger 

 med hensyn til erosionens arbeide under de forskjellige ned- 

 isningsfaser. Det vilde føre for langt her at gjennemgaa alle 

 disse — vi gaar med engang til den sidste maximalnedisning, 

 under hvilken hele den sydlige del af vort land laa dækket 

 under en stor indlandsis, vistnok mere sammenhængende end 

 Grønlands nuværende. 



Flere af Jotunheimens høieste toppe bærer et umiskjen- 

 deligt præg af at være skuret, formet af et stort isdække, der 

 bevægede sig i vestlig retning. Det er de store former, som 



