Bidrag til vore bræegnes geografi. 125 



her afgiver vidnesbyrd; thi striber og moutonneret fjeld har 

 senere forvitring for længe siden udslettet — dette er forresten 

 forhold, som jeg tidligere har gjort opmærksom paa (Konti- 

 nentalglaciation og lokalnedisning, Pag. 14). At isen under 

 en saadan maximaludstrækning har strukket sig helt ud til 

 landets grænser, ja endog udover disse, er ligeledes sikkert. 

 Det er fuldstændig misvisende, naar Stanley siger: „The 

 Great Ice Age has left no trace on the Norwegian littoral" 

 (The Geological Magazine, London, 1887, Dec. III. Vol. IV, 

 Pag. 189). Thi man finder paa en mangfoldighed af steder 

 langs kysten skuringsfænomenet vel vedligeholdt helt ud til 

 denne, naar kun forholdene ikke har været altfor ugunstige 

 for opbevaring. Jeg har saaledes fundet skuringsfænomenet 

 godt udviklet flere steder langs Finmarkens kyst ligesom ogsaa 

 langs Nordlandskysten, og her selv paa fremspringende toppe 

 (Bidrag til det nordlige Norges geologi, Pag. 10); selve Vest- 

 landskysten er mig personlig mere ubekjendt; men ud mod 

 kysten udenfor Stavanger har jeg fundet skuringsstriber, slet 

 ikke saa sjelden som ofte fremhævet fra denne egn. Kommer 

 vi saa over i Kristianiafj ordens omraade, saa har man jo de 

 fra gammel tid af saa vel kjendte moutonnerede former meget 

 tydelig udviklet. 



Det kunde nu ligge nær at betragte vore nuværende bræer 

 som rester af dette isdække, liggende igjen der hvor de topo- 

 grafiske og klimatiske forhold var mest gunstige for en ved- 

 blivende nedisning. Som jeg allerede i det foregaaende har 

 fremhævet, har det hidtil vist sig umulig at naa noget af- 

 gjørende resultat ad direkte vei. Derimod har vi i de fau- 

 nistiske forhold, ligesom ogsaa i de floristiske, saadan som vi 

 finder disse repræsenteret i vore postglaciale, marine lerlag 

 og skjælbanker, et middel til paa indirekte maade at naa ganske 

 sikre resultater i saa henseende. Vi finder nemlig i det saa- 

 kaldte isocardialer med de tilsvarende tapesbanker en fauna 

 af saa varm karakter, at vi aldeles ikke kan tænke os nogen 

 større ismasse i landets indre dele paa den tid. Det er tvert- 

 imod meget sandsynlig, at man paa dette tidspunkt, da man 

 her i Kristianiaegnen kunde havt anledning til at streife om 

 i en skov med store eketræer, slet ikke vilde finde nogen 

 somhelst bræer i vore centrale høifjeldsegne. Anderledes 

 kunde imidlertid forholdet nok have været i vore vestligere 

 egne, og den nuværende configuration antyder indirekte ved 



