Bidrag til vore bræegnes geografi. 127 



Seet fra et genetisk synspunkt, er der ingen synderlig for- 

 skjel paa den maade, hvorpaa f. eks. G-aldhøtinden og Lodals- 

 kaupen lidt efter lidt gjennem tidernes løb ødelægges. Enten 

 som i det første tilfælde den superglaciale erosion gjør sig 

 gjældende ved en række lokalbræer, der saa hver paa sin 

 kant og hver efter sin natur udformer reliefet videre, eller at 

 den samme erosion gjør sig gjældende ligesom mere centralt 

 inden en bræ af mere kontinentalt præg, ædende sig radialt 

 ind fra alle kanter, gjør ikke saa meget til sagen. Fæno- 

 menet er det samme, og resultatet er i virkeligheden det 

 samme: en udjevnende abrasion, der i store træk arbeider ned 

 til en bestemt flade, den klimatologiske abrasionsgrænse, der 

 til enhver tid er nøiagtig afpasset efter den kosmisk-telluriske 

 tilstand af jordovernaden paa vedkommende sted, deri ogsaa 

 indbefattet den telluriske tilstand, der ofte bevirkes af rent 

 lokale forhold. 



Med de klimatiske forandringer, klimavariationer, vil da 

 nødvendigvis følge en oscillation af denne grænse. Og det 

 vil naturligvis for saa vidt være det samme, af hvilken orden 

 disse klimatiske forandringer er. Men der er dog visse grænser, 

 inden hvilke de klimatologiske faktorer kan oscillere uden, at 

 det praktisk talt forandrer den klimatologiske abrasionsgrænses 

 stilling, og denne kan derfor gjennem lange tidsrum holde sig 

 i nogenlunde samme klimatologiske niveauflade, idet ved en 

 klimatologisk niveauflade forstaaes en flade lagt gjennem de 

 punkter, der i et givet tidspunkt har samme klimatologiske 

 værdi. En klimatologisk niveauflade vil derfor være en undula- 

 tionsflade. 



Hvis der saa foregaar en ændring i den klimatologiske 

 niveauflade tilstrækkelig stor til ogsaa at forandre den kli- 

 matologiske abrasionsgrænses stilling, kan forholdene komme 

 til at arte sig paa noget forskjellig maade, alt efter abra- 

 sionens mere eller mindre fremskredne udvikling, samt efter 

 .oscillationens amplitude og længde — i det hele efter den 

 periodiske forandrings beskaffenhed. 



Ovenfor blev kun nævnt et par eksempler for at illu- 

 strere forholdet ved en glacial abrasion, men vi kunde med 

 største lethed fremfinde mange saadanne, og vi kan finde 

 former, der selv her danner typiske overgange — vi har mange 

 af disse i Jotunheimen ; vi skal blot nævne Smørstabbræen som 

 en af de mere karakteristiske. 



