Bidrag til vore bræegnes geografi. 135 



(Sultind) (Cfr. Beskrivelse over Kongeriget Norge 1822, B. II, 

 Pag. 178). Hørbye meddeler, at „Sylene opbevare keie som- 

 meren sne i sine dybe hvælv; i et frygteligt skar paa deres 

 sydlige side saa jeg en jøkel" (Nyt Mag. f. Naturv. B. II» 

 Pag. 120). Og Schiøtz omtaler fra Sølen „en liden botten- 

 formig dal" (1. c. B. 20, Pag. 54), et umiskjendeligt karakter- 

 præg med hensyn til dannelsen. 



Rondepartiet kar jeg selv gjennemstreifet i mange ret- 

 ninger paa kry ds og tvers uden at finde en eneste isbræ, men 

 vel mange botner og botnformede fordybninger i fjeldmassen, 

 som paa den mest udprægede maade afspeiler den formende 

 kraft. Gaardbruger Iver Stadsbuøien kar imidlertid meddelt 

 mig, at kan for nogle aar siden fandt en bræ med blaa is 

 inde i glupet under Høgronden.' 



For det nordlige Norges vedkommende angav Dakll i 

 1880 fire kovedpartier af nedisning, nemlig: Svartisen, Frost- 

 isen, Jøkulfjordsbræ, Seilandsbræ (Førk. vid de skandinaviska 

 naturforskarnes 12 möte, Stockkolm). Jøkulfjordsbræen an- 

 gaves at gaa keit ud i kavet (1. c. Pag. 282). Foruden disse 

 kovedpartier findes imidlertid en mængde andre nedisnings- 

 omraader, tildels endnu meget lidet kjendt i glaciologisk ken- 

 seende, endnu et meget rigt felt for undersøgelser. Vi be- 

 køver saaledes i denne forbindelse kun at nævne Børgefjeld, 

 der „ryt og vildt kæver — sine vidtstrakte sne og iismarker 

 mod skyerne" (Nyt Mag. for Naturv. B. XI, Pag. 235), og 

 kvor Mélkélven med „dens melkfarvede vande" (1. o. Pag. 233) 

 antyder de virkelige isbræer, samt „Oxefjeld mit ewigem Soknee 

 bedeckt" (Vargas Bedemar: Reise nack dem Hoken Norden, 

 B. II, Pag. 53), og „det køie fjeld Blaamanden, som danner 

 en Gletscker" (Jens Kraft: Hist. Top. Haandbog over Konge- 

 riget Norge 1845—1848, Pag. 628). 



Naar man bortser fra de enkelte bræmonografier, der na- 

 turligvis kar et større værd som specialarbeider, er uden sam- 

 menligning endnu Forbes: „Norway and its Glaciers visited 

 in 1851" det vigtigste verk, man kar om vore bræer. Et 

 uddrag af dette arbeide findes under titelen „Die Gletscker 

 und Sckneefelder Norwegens" i Petermann's Geograpkiscke 

 Mittkeilungen 1855, Pag. 62 flg. 



Der findes imidlertid inden vore mange bræomraader intet 

 i tkeoretisk henseende saa interessant som vort centrale køi- 



