142 P. A. Øyen. 



Foruden temperaturen og dennes forandring er der i for- 

 bindelse med vore bræelve og brævande eller bræsøer et andet 

 fænomen, som alt fra gammelt af har tiltrukket sig megen 

 opmærksomhed og endog afsat sit mærke i navne — det er 

 bræelvenes sterkt grumsede udseende og bræsøernes eiendom- 

 melig graagrønne farve. Hans Strøm siger, at „den hvidagtige 

 leer-farve eller mælke-farve, hvormed våndet i dette slags elve 

 hos os er tingeret, virkelig maa følge med det optøede snee- 

 vand og have sin oprindelse af snee-bræerne" (Beskrivelse 

 over Søndmør 1762, B. I. Pag. 37). Endskjønt Smith vistnok 

 har havt øie for den egentlige aarsag til bræelvenes farve, 

 naar han taler om „det mudrede vand, Ota-elven i Grulbrands- 

 dalen medfører (Top. Stat. Saml. D II. B. II. Pag. 49), saa 

 finder vi dog en forfatter i Budstikken 1818 anføre, at Otta- 

 elvens „vand er i sommertider saa grønt, maaske af insekter, at 

 det farver alt våndet i Laugen elv" (Pag. 795). 



Som vi allerede i det foregaaende har seet, fører vore 

 bræelve en hel del slam, ialfald flere af dem, om end ikke 

 slamførselen i mængde kan maale sig med enkelte bræegne i 

 andre verdensdele. Deres grumsede udseende skriver sig vist- 

 nok derfra, og vi finder derfor ogsaa paa flere steder derefter 

 afpassede navne, saaledes det meget brugte Leira og ligeledes 

 Mjølka eller 3ljølJcedøla } Melkelven og BlaMaaen. Det vilde 

 være af stor interesse, om man kunde faa et stort antal be- 

 stemmelser af slammængden i vore bræelve, men de fremgangs- 

 maader, som hidtil har været brugt, sætter jo paa grund af 

 sin senhed en skranke i saa henseende, naar man ikke har en 

 ubegrænset tid til sin raadighed. Det vilde derfor have været 

 et hjelpemiddel af meget stor betydning i praktisk henseende, 

 om man til disse undersøgelser kunde have benyttet sig af et 

 apparat i lighed med Forel's skive, der har fundet en udstrakt 

 anvendelse i limnologi ens tjeneste. Undersøger man imidlertid 

 forholdet noget nøiere, bliver det snart indlysende, at et saa- 

 dant apparat ikke vil kunne bruges med nogen synderlig nytte. 

 Thi af de iagttagelser, jeg har gjort i forbindelse med slammæng- 

 debestemmelser, fremgaar, at gjennemsigtigheden ikke blot er 

 afhængig af slammængden, men i høi grad ogsaa af materi- 

 alets beskaffenhed — lyse kvartsiter leverer et slam af ganske 

 anden karakter end mørke fylliter, for kun at nævne et par 

 yderled af rækken. Endvidere har de iagttagelser, som jeg 



