144 P. A. Øyen. 



udseende, bliver den grønagtige farve i en mængde af vore 

 bræsøer og vore høifjeldsøer. Ide første, især hvor der find es 

 kalvningsbræer, spiller endnu ofte den graa farve en tildels 

 fremtrædende rolle; men i de sidstnævnte, som staar i et 

 fjernere forhold til isbræer, ser man ofte en skarpt fremtræ- 

 dende grøn farve, hvis nuancer imidlertid kan skifte med 

 skiftende belysning — man kaste f. eks. under saadanne for- 

 hold et blik paa Gjende fra Svartdalen, Beseggen eller andre 

 gunstige udsigtspunkter. Og ser man lidt nærmere paa våndet 

 i de to tilfælde, saa vil man finde en betydelig forskjel; selv 

 i et almindeligt glas vil man i første tilfælde finde det grum- 

 set, ofte i betydelig grad, medens det i sidstnævnte tilfælde 

 ofte kan være tilsyneladende fuldstændig klart. Medens man 

 i mange af vore smaa søer med kalvningsbræer ofte mister 

 thermometerkuglen af syne i et par decimeters dyb, naar man 

 skal forsøge at faa fat i temperaturen paa lidt større dyb, kan 

 man f. eks. ved Gjendes øvre ende paa et par meters dyb se 

 endog ganske smaa detaljer ved de smukke bølgeslagsmærker 

 paa den fine sandbund ud mod marebakken, saa klart er 

 våndet der. Her har man endnu et stort felt for mere ind- 

 gaaende undersøgelser. 



De mange forskjellige nuancer i farven har ogsaa frem- 

 kaldt flere forskjellige navne, som Blaavand, Mysevand, Syre- 

 vand — de to sidstnævnte betegnelser er vistnok fremkommet 

 ved sammenligning med valle, der hos os i almindelighed be- 

 nævnes myse og i ældre tider syre (Cfr. Jonge: Chorografisk 

 Beskrivelee over Kongeriget Norge 1779, Pag. 102 og Det 

 Kgl. norske Vid.-Selsk. Skrifter 19 aarh. B. II. H. II, Pag. 112). 



Et af de bræerne ledsagende fænomener, som tillige inde- 

 bærer i sig en betydelig topografisk interesse, er morænedan- 

 nelsen. Endskjønt i saa henseende de moræner, vi finder i 

 vore nuværende bræegne, dels paa grund af sin forholdsvis ringe 

 størrelse og dels paa grund af sin beliggenhed ikke spiller paa 

 langt nær den rolle som de store istidsmoræner i vore lavere 

 egne, og endskjønt kun rene undtagelser er befandet værdige til 

 at medtages paa de topografisk-geologiske karter, bidrager de 

 dog i meget høi grad til at karakterisere vore bræers nær- 

 meste omgivelser, ligesom de ogsaa ofte bidrager sit til at 

 give denne eller hin bræ dens mere udprægede eller mere 



