150 P. A. Øyen. 



trent udelukkende tiden for den sidste nedisning og den føl- 

 gende postglacialtid. Det synes, som om bræerne under den 

 sidste nedisning har feiet alting med sig. Dog er ikke de hid- 

 hørende forhold endmi paa langt nær saa godt undersøgt, at 

 vi behøver at opgive haabet om at finde saadanne levninger. 

 Jeg skal ikke ved denne anledning nærmere berøre den 

 maade, hvorpaa dette kunde tænkes mulig saavel i vort lands 

 perifere dele som i de mere centrale, men kun pege paa et 

 enkelt, mere specielt forhold, der staar i umiddelbar forbin- 

 delse med vore nuværende bræegnes nedisning. Under lange 

 tider og vekslende nedisningsforhold synes flere afvore høieste 

 tinder, saavel ud mod havet som inde i landets mere centrale 

 dele, at have stukket op af ishavet som nunatakker. Paa 

 disse toppe skulde der saaledes kunne være en mulighed for 

 at finde levninger ogsaa fra tidligere afsnit af nedisningen. 

 Og i de nuværendn forhold har vi et eksempel paa, at disse 

 tindetoppe slet ikke er saa øde og saa aldeles blottet for alt 

 organisk liv, som man ofte er vant til at forestille sig. Thi 

 flere fanerorgamer er fandet tildels temmelig høit over sne- 

 grænsen saavel paa Stølsnaasi som paa Dyrhaugtind (Nyt Mag. 

 for Naturv. B. 16, Pag. 124). Ranunculus glacialis er fundet 

 høit over den evige snes grænse ved Galdhøtind (Blytt: Norges 

 Flora, B. 3, Pag. 928). Emanuel Mohn fandt ved Galdhø- 

 tinden Ranunculus glacialis i en høde af 7300 f. o. h. (Den 

 norske turistforenings aarbog 1874, Pag 37). Ja endog paa 

 Memurutind er der fundet „a beautiful specimen of ranun- 

 culus glacialis in a sheltered crevice, at the very top, boldly 

 defying the storms, frosts and rains" (1. c. 1875, Pag. 109), og 

 paa Lodalskaupens top „the ranunculus glacialis, in full bloom, 

 grew in every chink and cranny" (1. c. 1884, Pag. 87). Naar 

 man paa de høieste fjelde efterhaanden byder fanerogamerne 

 farvel, befinder man sig endnu længe i en rig lichenvegetation 

 — ja den smukke Lecidea geographica finder man i mængde 

 selv paa vore høieste toppe. 



Førend vi forlader vor centrale høifjeldsegn, skal jeg saa 

 tilslut meddele resultatet af eudel høidemaalinger, som jeg 

 der har udført ved hjælp af aneroidbarometer. Foruden at 

 give endel høidezifre vil denne række ogsaa give en fore- 

 stilling om den nøiagtighed, man som regel vil kunne gjøre 

 regning paa at naa med aneroidbarometret brugt paa almindelig 



