Bidrag til vore bræegnes geografi. 163 



deler Bohr endvidere, at „i forgrunden vise adskillige af de 

 gjenstande, som omgive bræen, tydeligen, at ogsaa den, lige- 

 som alle Justedalens bræer, tilforn var længere og høiere. 

 Justedalselven, der fordum gik under Bjørnestegsbræen, løber 

 nu der, hvor fordum ogsaa bræen strakte sig, og dens gamle 

 grændse bestemmes, saavel her som foran randen af de andre 

 bræer, ved den fremskudte vold eller vaaer. I sexten til atten 

 ■hundrede fods afstand fra, og omtrent 60 fod over den forreste 

 brærand, paa det saakaldte bræsva, ligger en klop, eller steen- 

 lagt vei, over hvilken bønderne gik til deres sætre for omtrent 

 80 aar siden. Denne tidspunct stemmer godt overeens med 

 den forhen anførte, i hvilken Nigaards bræen viste sine frygte- 

 lige virkninger. Bjørnestegsbræen skred ogsaa saa voldsomt frem, 

 at de, der reiste til sæters, neppe kunde aabne sig vei med 

 øxer igjennem de mægtige affødhinger, der vare frembragte i 

 et foregaaende døgn." 



Til denne tid svarer jo ogsaa den beretning, som James 

 Forbes meddeler om Suphellebræen : „My guide stated that, 

 100 years since, it was much larger, so as to extend quite 

 across the valley, thus damming up the river which runs 

 through the latter, or possibly letting it pass beneath the 



glacier A series of moraines mark the successive 



rétrogradations of the ice" (Norway and its Grlaciers visited 

 in 1851, Pag. 151). 



Og det er vel mere end sandsynlig, at hvad en meddeler 

 i „Naturen" høsten 1877 har hørt fortælle paa Suphellen, „at 

 husmanden i gamle dage satte karret med sæden fra sig 

 paa isen" (Naturen 1882, Pag. 19), er en tradition, der ogsaa 

 hidrører fra omtrent samme tidspunkt. 



For at kunne faa saa sikker rede som mulig paa de for- 

 hold, som stod i forbindelse med den store bræfremrykning i 

 Jostedalen i midten af forrige aarhundrede, henvendte jeg mig 

 til arkivaren ved Bergens stiftsarkiv, om der her muligens 

 kunde findes nogen oplysning derom. Hr. arkivar Hermansen 

 foretog med megen imødekommenhed den nødvendige under- 

 søgelse, en imødekommenhed, hvorfor jeg herved aflægger min 

 ærbødige tak, og tilstillede mig foruden to ekstraktafskrifter 

 af Indre Sogns justitsprotokol for 1742 en skrivelse saalydende: 



„I anledning Deres brev — — — har jeg gjennemgaaet 

 de her i arkivet beroende justisprotokoller for Indre Sogns 



11* 



