Bidrag til vore bræegnes geografi. 167 



pendant peutêtre pas bien authentiques la diminution pendant 

 les 150 dernières années a été de 600 m. environ" (Le névé 

 de Justedal et ses glaciers, univ. prog. 1870, Pag. 12). Mærke- 

 ligere er imidlertid, hvad samme forfatter meddeler om Aa- 

 brækkebræen: „Il parait, que le glacier d'Aabrække ne s'est 

 présenté comme glacier de premier ordre que depuis 150 

 ans. Son mouvement progressif doit alors avoir été assez 

 rapide, et en s'avançant il a ravagé une grande partie des 

 champs cultivés ou cultivables, à cause de quoi les impôts de 

 la propriété d'Aabrœkke et de plusieurs autres terres ont été 

 considérablement abaissés" (1. c. Pag. 18). 



Vender vi os saa til Folgefonnen, finder vi ligeledes der 

 en beretning, som man nærmest synes at maatte henføre om- 

 trent til samme tid; thi Hertzberg meddeler: „En gammel 

 mand i Strandebarms præstegjeld, hvis gaard ligger saa, at 

 Folgefond sees derfra, over et lavere liggende fjeld, har for- 

 talt mig, at hans fader havde paastaaet og han i sin tid selv 

 bemærket, at sneebræen voxte i høide ; thi i hans ungdom 

 saaes kun fondens øverste ved gaardens huse, og nu derimod 

 sees samme et godt stykke nedenfor husene" (Budstikken, 

 aarg. I, 1817 — 1818, Pag. 720). Denne beretning omtaler 

 ogsaa Hansteen i sine „Bemærkninger og iagttagelser paa en 

 reise fra Christiania til Bergen og tilbage i sommeren 1821" 

 (Eeise-Erindringer 1859, Pag. 57). 



Lidt tidligere, men dog tilhørende væsentlig samme os- 

 cillationsafsnit, synes den katastrofe at have indtruffet, hvorom 

 Rekstad har erholdt endel oplysninger fra Rigsarkivet efter 

 „en protokol, som hører til det ikke endelig approberede ma- 

 trikuleringsværk under Fredrik den 4de, beskrivelse af en 

 forretning, der holdtes paa Melø i mai 1723". Her heder det 

 om Storstenøren : „Storstenøer gandske af Iisfieldet udtaget, 

 hvorfor den af Matr. udslettis", og om nabogaarden Fondøren 

 heder det: „Funøren beskadiges daglig af Elv og IisfLod". 

 I Rødø og Melø holder der sig endnu blandt befolkningen 

 sagn om denne begivenhed, og i dette sagn berettes ogsaa, 

 at „ud paa sommeren, ved den tid man skulde til at skjære 

 kornet, kom isen saa nær ind paa husene paa Storstenøren, 

 at beboerne maatte forlade dem, og kort efter begrov bræen 

 alt" (Cfr. „Om Svartisen og dens gletschere" (Det norske 

 geografiske selskabs aarbog 1891 — 1892, Pag. 71 flg.) og „Be- 



