168 P-A. Øyen. 



retning om en undersøgelse af Svartisen" (Arch. f. Mathm. 

 og Naturv. B. XVI, Pag. 266 flg.). 



Noget senere derimod synes denne oscillation at have 

 gjort sig gjældende oppe ved Lyngenfjord, hvor man har den 

 mærkværdige Strupenbræ — „om den paastod (1880) gamle 

 folk, at de igjen havde hørt af gamle folk, at den ikke fandtes 

 i disses ungdom, og det er en almindelig tro, at den frem- 

 deles vokser. Bræen skulde altsaa være opstaaet efter 1740 

 — 1760" (Yngvar Nielsen : Reisehaandbog over Norge 8de udg. 

 1896, Pag. 368). Det er ogsaa en mulighed, at disse foran- 

 dringer ved Strupenbræen nærmest falder i den næste frem- 

 stødsperiode, ligesom der ogsaa er en mulighed for, at den 

 forholdsvis høie bræstand, der synes at have været den her- 

 skende helt til over midten af vort aarhundrede, kan have 

 gjort sig endnu mere gjældende i vore nordlige landsdele. 



Idet Smith omtaler de meteorologiske iagttagelser, som 

 findes paa flere steder i det svenske videnskabsselskabs skrifter, 

 meddeler han følgende: „Omtrent fra 1730 viste sig nemlig 

 mange haarde vintre og kolde, ufrugtbare sommere. Efter 

 1750 derimod meget sjeldnere" (Top. Stat. Saml. D. II, B. 

 II, Pag. 57 — 58). Altsaa viser der sig her for Skandinaviens 

 vedkommende en kold periode, med hvis sidste afsnit den 

 store bræfremrykning falder sammen. 



Hvorledes saa forholdet har været i den derpaa følgende 

 tid, finder vi for bræernes vedkommende ingen oplysning om ; 

 hi naar Jessen opkaster det spørgsmaal: „om sneen, som 

 ligger paa de vilde fielde, voxer og tiltager aarlig?" og be- 

 svarer det med: „erfarenhed lærer, at den beholder det sted, 

 som først er indtaget, uden nogen synderlig forandring" 

 (Kongeriget Norge 1763, Pag. 606), saa er det vel ikke sik- 

 kert, at man kan tillægge det saa særdeles stor vegt for dette 

 specielle tilfælde, men mere kun som en ganske almindelig 

 udtalelse. 



Naar saa Brückner angiver en kold-fugtig periode fra 

 1765 — 75 og Richter et begyndende bræfremstød 1767, som 

 svarer til denne, saa har vi ingen beretning om noget til- 

 svarende fra vort eget land. Med den foregaaende erfaring 

 om overensstemmelse for øie tør vi vel gaa ud fra, at en saa- 

 dau ogsaa har været tilstede i dette tilfælde, men med absolut 

 sikkerhed kan det jo ikke afgjøres. Der er imidlertid et par 



