Bidrag til vore bræegnes geografi. 169 



fæiiomener, som peger i den retning. Ifølge Sieger har man 

 nemlig, at „die Seen Skandinaviens zeigen, soweit Beobach- 

 tungen vorliegen, d. h. fast seit Anfang des 18. Jahrhunderts, 

 in ihrem Wasserstand deutlich die 35 jährigen Klimaschwan- 

 kungen an" (Dr. Petermann: Geographische Mitteilungen 1895, 

 Pag. 87). Ligesaa bør man mærke den store flom, som i aaret 

 1789 ødelagde saa meget i vore østligere dalfører; det kan 

 gjerne være, at man vil betragte denne som et mere lokalt 

 fænomen af tilfældig natur, hvilket den kanske ogsaa var, 

 men mærkelig er dog, at vi ogsaa senere i i860 har et flom- 

 aar, der falder mere umiddelbart efter en periode med bræ- 

 fremrykning og koldere klima. Men en ting synes vi med 

 sikkerhed at kunne sige, nemlig at den fremrykning, hvorom 

 her er tale, ikke har været paa langt nær af den størrelse 

 som den forrige — dette antydes saavel af morænerækkerne 

 som af den negative kjendsgjerning, at vi intet har opbe varet, 

 hverken i historie eller tradition, fra denne periode. 



At vi imidlertid i forrige aarhundrede i vort land idet- 

 hele har havt en noget fugtigere periode end deu normale, 

 synes ogsaa at fremgaa af de faa iagttagelser, vi har af dette 

 forhold. Saaledes meddelte Håkonson-Hansen „De ældste 

 norske nedbørmaalinger" (Naturen 1885, Pag. 74 — 77), hvortil 

 Steen leverede en efterskrift, hvori blandt andet udtales, at 

 da „de gamle observationer baade fra Bergen og Trondhjem 

 viser rigeligere nedbørmængder end de normale, maa man 

 vistnok tillægge dem adskillig betydning som bidrag til kund- 

 skaben om vort lands klima i forrige aarhundrede (1. c. 

 Pag. 78). 



Den næste af Brückner som kold-fugtig angivne periode 

 fra 1806 — 20, med et tilsvarende af Richter anført bræfrem- 

 stød 1814, synes heller ikke at have været synderlig paaagtet 

 i vort land; rigtignok falder her det navnspurgte aar 1812. 

 Man faar imidlertid det indtryk, at fremrykningen af vore 

 bræer ikke kan have været saa særdeles stor i denne periode; 

 thi vi har nemlig fra denne tid efterretninger fra flere kanter 

 — næsten overalt synes det ikke at have været fremrykning, 

 der har tiltrukket sig opmærksomhed, men en sterk tilbage- 

 skriden. Nu kan dette rigtignok have sin grund deri, at de 

 fleste beretninger skriver sig fra periodens sidste afsnit, da 

 kanske forholdet kunde være noget forandret, men det er dog 



