176 P. A. Øyen. 



was estimated by M. Durocher in 1845, to be only 



600 or 700 yards distant from them" (1. c. Pag. 170). Videre 

 anfører Forbes om nogle andre bræer: „The glaciers of Lodal 

 and Faabergstol had retreated (as observed by Durocher) 600 

 or 700 yards within their moraines, whilst that of Trangedal, 

 though almost close to that of Lodal shows no marks of having 

 diminished" (1. c. Pag. 170). 



Det er saaledes meget iøinefaldende, at ganske lokale 

 forhold her maa øve betydelig indflydelse, og det bliver der- 

 for meget vanskelig at trække nogen bestemt regel, naar man 

 kun har saa faa iagttagelser at støtte sig til. Der synes saa- 

 ledes her at have fandet en tilbageskriden sted helt op til 

 midten af vort aarhundrede. Om vi sammenligner dette med 

 Brückners kold-fugtige periode 1831 — 55 og med det af Rich- 

 ter angivne bræfremstød 1835, saa synes der altsaa at være 

 et noget anomalt forhold tilstede, et forhold som allerede 

 Forbes var opmærksom paa, thi han siger: „During the last 

 thirty years, there has been a tendency of the Alpine glaciers 

 to increase, which seems not to have been noticed in Scandi- 

 navia. Indeed, these oscillations evidently depend sometines 

 on causes so local that we cannot be surprised at the want 

 of a general coincidence" (1. c. Pag. 170 — 171). 



Ser vi imidlertid lidt nærmere f. eks. paa forholdet ved 

 Nigarsbræen, saa synes der mellem de til stationær bræstand 

 førende iagttagelser af Naumann og Durocher at ligge et 

 fremstod, som da kanske ikke har havt nogen større udstræk- 

 ning, men som dog har sin store interesse, netop fordi det 

 falder sammen med de paa andre steder iagttagne forhold. 

 Lindblom, der foretog en reise i vort land sommeren 1839, 

 beretter nemlig om Nigarsbræen: „Folket, som bebodde de 

 strax vid glacierens slut uppbygda smågårdarne, ville hafva 

 märkt, att den under de sista åren börjat tiltaga, d. v. s. 

 skrida framåt, ehuru detta framåtskridande sker omärkligt och 

 särdeles i år snarare varit ett stillastående. De mäktiga mo- 

 moräner, hvil ka likt dubbla vallar lågo för dess nedra ända, 

 vittnade om, huru långt den fordom gått" (Kgl. Vet. Acad. 

 Handlingar 1839, Pag. 289). 



Bondhusbræen synes ogsaa at have deltaget i den samme 

 tilbageskriden, som fandt sted op til aarhundredets midte; 

 thi Konow fortæller i 1845, at den „var traadt betydeligt til- 





