Bidrag til vore bræegnes geografi. 177 



båge, da store masser af dens front vare styrtede ned" (Reise 

 fra Christiania til Bergen, Pag. 102). Af oscillationen ved 

 denne bræ gav Forbes en meget god skildring: „I noticed 

 the mark of last winter's moraine many fathoms in advance 

 of the present limit of the ice, which, however, is now gain- 

 ing ground afresh, driving a little moraine of five or six feet 

 high before it. This, I presume, is the natural course of 

 things. In spring, the melting of the ice of the foot goes on 

 faster than is compensated by the increased velocity of down- 

 ward motion of the ice; but as the season advances, and the 

 covering of snow is thawed, and the whole length and depth 

 of the glacier feels the softening influence of summer, the 

 increasing rapidity of motion over-compensates the waste" 

 (Norway and its Glaciers visited in 1851, Pag. 133 — 134). 

 For denne bræes vedkommende synes man saaledes at staa 

 ved fremstødets afslutning. 



Naar vi betragter lidt nøiere den uregelmæssighed, der 

 saaledes nærsagt i almindelighed synes at herske med hensyn 

 til bræoscillationen, naar bortseet fra de store hovedtræk og 

 enkelte mere fremtrædende perioder, kunde det maaske synes 

 haabløst, eller til og med for mange synes at høre til det 

 ubestemmeliges kategori at paavise med sikkerhed nogen 

 mere almindelig regel. Naar man saaledes for alpernes ved- 

 kommende finder Heim angive en hovedfremrykken af bræ- 

 erne „1840 bis 1850 oder 1855" (Handbuch der Gletscherkunde, 

 Pag. 509), medens Forel snart angiver 1830 — 1845 (Richter : 

 Geschichte der Schwankungen der Alpengletscher, Pag. 44), 

 snart 1830—1850 (Archives des sciences physiques et natu- 

 relles T. 34, Pag. 215), og Richter antager 1836—1855 (Ge- 

 schichte der Schwankungen der Alpengletscher, Pag. 44), saa 

 viser jo dette, at der hersker nogen usikkerhed med hen- 

 syn til de enkelte aartal; men sammenholder man disse tal 

 med den ovenfor nævnte Brückners kold-fugtige periode 1831 

 — 55, saa ser vi dog, at det hele grupperer sig om en mere 

 udpræget oscillationsfase i midten af vort aarhundrede — 

 grænserne har imidlertid her fuldstændig samme karakter, 

 som vi ellers ogsaa overalt finder, hvor vi staar lige over for 

 en genetisk sammenhængende række: de er ikke skarpe. 



Allerede i det foregaaende saa vi, at ved Galdhøtinden 

 sne- og isforholdene var mere ugunstige i midten af vort aar- 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXVII, II. 12 



