178 P. A. Øyen. 



hundrede, end de har været nogensinde senere, og at de denne 

 gang var ugunstigere end i tiden nærmest før, tør vi ad in- 

 direkte vei slutte af endel oplysninger, som Norman har med- 

 delt fra Jotunheimen. Norman, der besøgte denne høifjelds- 

 egn sommeren 1849, fortæller, at paa Husvand „svømmede 

 endnu (Iste august) store iisflag" (Nyt Mag. for Naturv. B. 6, 

 Pag. 215), og han meddeler videre, at „den forudgaaende vinter 

 havde i hele Gudbrandsdalen modsat af, hvad forholdet var i 

 Christianias omegn og det sydøstlige Norge, medført en ganske 

 usædvanlig masse snee, som den kolde sommer ei var istand 

 til at optøe, hvorved sneen blev overliggende paa vidtstrakte 

 høifjeldsegne, som tidligere i mands minde stedse havde været 

 blottede midtsommers" (1. c. Pag. 222). Nu var det rigtignok 

 noget tidlig paa sommeren Forbes aflagde sit besøg paa Sne- 

 hætten, men det turde dog ikke være blot dette, der gjorde, 

 at han fandt forholdene saadanne, som beskrivelsen fortæller: 

 „It has been stated that a lake exists in the hollow, but at 

 this time it was no doubt frozen, and concealed by beds of 

 snow, and, according to M. Durocher, a smal] glacier is lodged 

 under the cliffs of Sneehättan. This also was of course con- 

 cealed by the abundance of the remaining snow" (Norway 

 and its Glaciers visited in 1751, Pag. 21). 



I samme retning som forholdene ved Galdhøtinden og 

 Snehætten tyder ogsaa forholdene ved Holmaisen eller Myse- 

 vandsbræen sydøst for Mysevandet (Folgefonnen). Den ne- 

 derste ende af denne bræ ligger nu mindst 100 meter fra 

 våndet; men for 50 — 60 aar siden gik den saa langt ud i 

 Mysevandet, at man ikke vidste enden paa våndet (K. Bing 

 i Bergens fjellmannalags aars-oversjm for 1896). 



Yngvar Nielsen meddeler ogsaa om Mysvand i 1879, „at 

 bræen en gang skulde have gaaet helt ned deri, medens den 

 nu havde trukket sig længere tilbage fra dets bredder" (Den 

 norske turistforenings aarbog 1879, Pag. 66). 



Og efter de oplysninger, som overretssagfører K. Bing 

 med megen velvilje har tilstillet mig, skal Eaudalsbræen 

 (Jostedalsbræens nordligste udløber) have gaaet sterkt tilbage 

 i løbet af de sidste seksti aar; thi for ca. 60 aar siden skulde 

 den have gaaet tvert over dalen, over mod den anden dal- 

 side, og havt en mægtighed over dalbunden, af ca. 200 meter 

 — nu gaar den knapt ned til bunden af dalen, og dens mæg- 



