Bidrag til vore bræegnes geografi. 187 



son, der i 1872 meddeler, at „the glaciers in the Horungerne 

 mountains, at any rate on the eastern and northern faces, 

 are retiring at present" (The Geological Magazine, London, 

 Vol. 9, Pag. 484). Nu behøver imidlertid ingen af delene at 

 være ensbetydende med, at tilbagegangen har foregaaet ufor- 

 styrret; men vi tør vistnok gaa ud fra, at forstyrrelsen i det 

 høieste i et hvert fald kun har bestaaet i et relativt mere 

 langsomt tilbageskridt. 



Naar vi saaledes har nogenlunde sikker anledning til at 

 konstatere det virkelige forhold i saa henseende inden den af 

 vore bræegne, hvis isbræer i det store og hele efter min er- 

 faring er bedst skikket som klimatmaalere, saa vækker det 

 ikke saa liden forundring, at det ovenfor af De Seue fra flere 

 af Jostedalsbræens arme anførte, paa sin vis noget „anomale" 

 forhold til den klimatiske oscillationsrække, slet ikke er saa 

 lokalt, som man efter dette skulde være tilbøielig til attænke 

 sig. Allerede den omstændighed, at saavidt mange af udlø- 

 berne ved selve Jostedalsbræen syntes at følge den samme 

 regel, var jo i og for sig nok til at paakalde en mere almin- 

 delig opmærksomhed ; men vender vi os til Folgefonnen, saa 

 gjenfinder vi omtrent paa denne tid noget lignende der. 



Buerbræen synes nemlig omkring sytti og i begyndeisen 

 af syttiaarene at have havt et mere temporært fremstod, der 

 som saadant endog skarpt udhæver sig i den ogsaa ellers ved 

 denne bræ i den heromhandlede periode iagttagne fremryk- 

 ning. Saaledes meddeler en forfatter i „Naturen": „Me ddeler en, 

 der besøgte den i 1870, saa foran enden græstørv, som den 

 nylig havde pløiet op ved sin fremadskriden og höbe af sten, 

 som den havde skudt frem. En gut, som en lørdagsaffcen 

 havde været heroppe, havde lagt mærke til en stor sten, der 

 laa saa langt fra bræen som en vogns bredde. Den følgende 

 lørdag naaede isen til stenen" (Naturen 1882, Pag. 18). Yngvar 

 Nielsen fortæller om Buerbræen, at den „rykkede i 1870 mere 

 end 80 m. frem, i 1871 endog 4 m. paa en uge, hvorimod den 

 nu i nogen tid har været i tilbagegang (30 til 40 m.)" (E-eise- 

 haandbog over Norge 1893; Pag. 242) (Cfr. Zeitschr. d. Deutsch, 

 geol. Gesellschaft 1880, Pag. 78). Og videre meddeler Wilson 

 i 1872, at Buerbræen „during the present year has advanced 

 70 yards" (The Geological Magazine, London, Vol. 9, Pag. 

 484). Men dette relativt raske fremstod kan ikke have været 



