Bidrag til vore bræegnes geografi. 189 



denne Bnerbræens fremrykning ogsaa Credner: Elemente der 

 Geologie. 1891, Pag. 254). Aaret efter besøgte Yngvar Nielsen 

 denne bræ og leverede af de daværende forhold en interessant 

 skildring, som derfor hidsættes i sin helhed: „Jeg saa iaarBuar- 

 bræen for fjerde gang,netop tyve aar, efteråt jeg første gang havde 

 været der, og fem aar efter mit sidste besøg. Saaledes havde 

 jeg god anledning til at bedømme dens fremskridt. Aldrig 

 havde disse været i den grad iøinefaldende som nu. Bfæen 

 havde gravet den friske græstørv op og rullede denne foran 

 sig ovenpaa den lille moræne, som den stadig skyder frem. 

 Tørv, sten, grus og omstyrtede træer dannede her et jøkel- 

 gjærde, der ganske vist var eiendommeligt, men tillige havde 

 noget meget uhyggeligt ved sig, som vidnesbyrd om natur- 

 kræfternes ødelæggende virkninger. Saadan har jeg ikke før 

 seet Buarbræen. I 1874 laa den ovenpaa grønsværet, og kjø- 

 rene græssede lige ind til den. Den gjorde da ikke indtryk 

 af at være i bevægelse, og det var ikke ganske let at tilegne 

 sig en rigtig klar forestilling om dens raske fremadskriden. 

 Nu, i 1879 forstod man straks ved det første øiekast, at mæg- 

 tige kræfter her vare i virksomhed, og det første, jeg her 

 maatte spørge mig selv om, var, hvor lang tid det endnu vilde 

 tage, inden isen væltede sig frem over indmarken paa. Buar, 

 hvis huse kun ligge ti minuters gang fra bræens nuværende 

 endemoræne. Bræen vil nu snart møde en fremspringende 

 fjeldryg, der formodentlig vil gjøre den modstand. Enten 

 maa den da søge opad og vælte sig over, eller den vil blive 

 sammensnevret nede i det trange elveleie for atter nedenfor 

 at udvide sig over Buars slaattemarker. Under forudsætning 

 af, at den bevarer sin nuværende hurtighed, vil dette rimeligvis 

 tage 3 aar. Til den tid vil den altsaa blive meget interessant" 

 (B,eisebreve og folkelivs-studier, Pag. 131 — 132). Samme aar 

 beretter Nielsen ogsaa om Bondhusbræen, at „den lille moræne, 

 som ligger umiddelbart foran bræen, viser gjennem sin hele 

 beskaffenhed, at bræen er i bevægelse fremover, skjønt denne 

 her synes at være forholdsvis liden i sammenligning med den 

 hurtighed, hvormed Buarbræen rykker sin nederste grænse 

 fremover" (1. c. Pag. 134). Men paa samme tid fik Nielsen 

 det indtryk, at Polgefonnen selv „for øieblikket var i en ikke 

 ringe tilbagegang" (Den norske turistforenings aarbog 1879, 

 Pag. 54), og samtidig blev der om Graafjelclsskjærene bag 



