196 P. A. Øyen. 



H. I, 1897). Og under trykningen af nærværende afhandling 

 har jeg fra Blümcke og Hess modtaget deres fortræfielige ar- 

 beide Untersuchungen am Hinter eis f er ner (1. c. B. I, H. II, 1899), 

 der paa en ypperlig maade viser et saadant kartografisk ar- 

 beides udførelse. 



Men b aar forholdet stiller sig paa den maade for vor 

 bedst karterede bræegns vedkommende, saa kan vi paa for- 

 haand omtrent slutte os til, hvordan sagen stiller sig med 

 hensyn til de øvrige. Jeg har nu ved personlig erfaring 

 erhvervet mig et noksaa udstrakt kjendskab til vore bræ- 

 egnes geografiske forhold, men det har kun været i for- 

 holdsvis meget faa tilfælde, hvor da forresten gjerne et eller 

 andet træk af mere karakteristisk art har været tilstede, jeg 

 har kunnet gjøre brug af det foreliggende topografiske ma- 

 teriale i rent glaciologisk retning. 



Det er saaledes vistnok ikke uden grund, at allerede 

 Mohn siger: „Jeg maa her faa lov til at gjøre den bemærk- 

 ning, at bræerne i dalen ikke ere rigtig ansatte paa kartet, 

 som vi i alt øvrigt fandt at stemme særdeles vel med de 

 virkelige forhold. Den store bræ, som skyder sig ned mel- 

 lem Dyrhougstinderne og Skagastølstind, og som paa den 

 anden, nordlige side kaldes Skagastølsbræen, men som paa 

 denne side vel rettest bør kaldes Midt-Maradalsbræen, er paa 

 kartet draget en halvfjerding for langt nede i dalen" (Den 

 norske turistforenings aarbog 1876, Pag. 108). Rigtignok 

 tinder vi ved en senere anledning i 1897 anført, at selve Midt- 

 maradalsbræen var betydelig aftaget" (Den norske turistfor- 

 enings aarbog 1898, Pag. 146). Det kunde derfor ligge meget 

 nær ogsaa i det her først nævnte tilfælde at søge grunden til 

 uoverensstemmelsen i en saadan aftagen hos bræen ; men Mohn 

 selv synes ikke engang at have faldt paa den tanke, og det er 

 vistnok ogsaa meget tvivlsomt, om grunden er denne. 



„Skagastølsdalen — — — bunden af dalen 1190 m., 

 stiger derfra op til en lidt høiere terrasse med et lidet tjern 

 1313 m., og derfra op til en ny terrasse med nok et tjern 1375 

 m. Ved den øvre ende af dette tjern er der først en brat 

 sneskraaning og dernæst et bart og lodret stup, over hvis 

 øvre rand Skagastølsbræen skyder ned og danner en udover- 

 hængende krans af is, medens den til høire, under Dyrhaugs- 

 tindernes ryg, vælter sig ned lige til tjernet, i hvilket man 



