Bidrag til vore bræegnes geografi. 209 



Morainen bezeugte dies. Man erkennt sehr deutlich die Spuren 

 von 4. Die zwischen ihnen liegenden Räume sin durch spätere 

 Ueberschwemmungen beynahe unkenntlich geworden, sie be- 

 tragen ohngefähr von 10 bis 30 Fusz" (Reise nach dem Hohen 

 Norden, B. II, Pag. 60). Om den østlige Arm siger Bedemar: 

 „Die Morainen, deren man zum wenigsten sieben unterscheiden 

 kann, sind hier sehr merkwürdig ; sie liegen wie Bollwerke 

 parallel hinter einander, die äuszerste ist wohl einige hundert 

 Fusz vom Gletscher entfernt, und beynahe schon zu einer 

 bloszen Hügelreihe geworden, von Sträuchen besetzt. Sie ist 

 daher sehr alt. Die nächst darauf folgende ist die ansehn- 

 lichste an Höhe und Ausdehnung Die dem Gletscher 



allernächst liegende Moraine hat nur 30 Fusz Abstand von 

 ihm, er geht ebenfalls zurück, , nach dem er wahrscheinlich 

 schon mehrmals das Meer erreicht hat" (1. c. Page 61). 



Der følger nu et længere tidsrum, hvorfra ingen beretning 

 åndes. Rigtignok fortæller professor Munch om Svartisen, at 

 den „Gletscher bis in das Meer, sowol im Holandsfjord bei 

 FonddaL, als im Innern des Melfjords hinabschiebt" (Keilhau: 

 Gaea Norvegica, Pag. 512); men denne meddelelse kan vistnok 

 lige saa lidet som Kraft's knappe beretning om, at Fonden „i 

 en af disse fjorde sender en gletscher lige ned i havet" (Top. 

 Stat. Beskr, over Norge 1835, D. VI, Pag. 248), eller at „den 

 udstrakte sne- og iisbræ Fonden, som ved Fonddalen i Ho- 

 landsfjord skyder sine gletschere lige ud i havet". (Jens 

 Kraft: Hist. Top. Haandbog over Kongeriget Norge 1845 

 — 1848, Pag. 625), betragtes som mere end en ganske al- 

 mindelig geografisk notits, der lige saa godt kan skrive sig 

 fra beretninger i aarhundredets begyndelse som fra noget senere 

 tidspunkt. Og af en i geografisk henseende ligesaa almindelig 

 karakter er ogsaa en notits af langt senere datum: „I Ho- 

 lands- og i Nordfjorden ender dens Jøkler ikke langt fra 

 Havet, og skal de til sine Tider have naaet helt ud i dette 

 samt have afgivet virkelige smaa Isfjelde" (Tønsberg: Norge 

 fremstillet i Tegninger 1889, beskrivelse til pl. 58). 



Den af Yargas Bedemar beskrevne, vestlige arm er den 

 egentlige Fonddalsbræ. Om denne gjælder det, saa vidt det 

 har været mig mulig at udfinde, at der ingen beretning find es 

 om dens vekstforhold helt fra det første decennium af vort 

 aarhundrede helt op til ottiaarene. Thi Archibald Geikie, 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXVII, III. 14 



