212 - P. A. Øyen. 



eiers 1851 Pag. 228). I 1873 angav De Seue iskanten af „den 

 i Svartisvand et nedgaaende del" til „henimod 1500 fod" (Nyt 

 Mag. for Naturv. B. 21, Pag. 252). 



Rabot iagttog en tilbageskriden i 1881 (Arch, des Sciences 

 physiques et naturelles 1899, t. VIII, p. 456). Og Rekstad, 

 der foretog sine undersøgelser af Svartisen i 1890 og 91, 

 meddeler: „da vi kom til morænen paa den nordvestlige side 

 af Svartisbræen, paaviste veiviseren en stor sten, hvortil isen 

 for 20 aar siden naaede. Nu laa den omkring 15 m. høiere end 

 bræens overflade, og saameget skulde da isen her have aftaget 

 i mægtighed i dette tidsrum" (Archiv for Mathm. og Naturv. 

 B. XVI, Pag. 275). Videre meddeles: „bræen naar netop med 

 spidsen ned i våndet, hvorfor der ikke er tale om kalvning 

 af isbjerge, men undertiden falder der mindre isblokke ud i 

 våndet" (1. c. Pag. 276). Der maa saaledes have fandet sted 

 en betydelig aftagen fra De Seue's tid til Rekstad's. 



Her vil det ogsaa- være passende at minde om, at Sveno- 

 nius 1878 iagttog „ett vigtigt förhållande — — — på Suli- 

 tälmas största jökel, näml. de tydliga tecknen på, at han 

 minskats högst betydligt under de sista 70 åren (sedan "Wah- 

 lenbergs ritning togs)" (Bidrag till Norrbottens geologi, Pag. 88). 



Derimod anføres Rendalsbræen i Lyngen saavel af Leo- 

 pold von Buch (Reise durch Norwegen, T. I. Pag. 462) som 

 af Forbes (Norway and its Glaciers 1851 Pag. 76) at naa 

 næsten ned til kysten. 



Allerede Leopold von Buch gjør opmærksom paa de eien- 

 dommelige bræforhold i Jøkelfjord: „Man sieht recht deut- 

 lich, wie sich in höhen Thälern die Gletscher aus dem Schnee 

 absondern, und wie sie sich gegen den tiefeu umgebenen 

 Jöckulfiord hereinstürzen. In der Mitte über die steilen, fast 

 senkrechten Felsen bleiben sie hängen, und im Sommer stürzen 

 von dort die grossen Eismassen unaufhörlich in den Fiord. 

 (Gilbert: Annalen der Physik B. 41 (1812) Pag. 28); og det 

 er med omtrent de samme ord denne forfatter omtaler dem 

 ogsaa ved en anden leilighed (Reise durch Norwegen und 

 Lappland B. I (1810), Pag. 472). Von Buch har imidlertid 

 ikke selv været paa stedet (Forbes: Norway and its Glaciers 

 1851, Pag. 78, 79). 



Derimod har Vargas Bedemar nogle aar senere leveret en 

 paa egne iagttagelser gründet beskrivelse af bræforholdene i 



