Bidrag til vore bræegnes geografi. 217 



„ Heilstugubrae hatte 300 m. vor dem jetzigen Ende einen 

 starken ganz frischen Endmoränenwall, hinter dem noch keine 

 Vegetationsspuren sichtbar waren. Also starker, sicherer Rück- 

 gang" (M. S.). (Cfr. Aus Norwegen, Pag. 25). 



Memuriibræ (vestre). „Eine mächtige, aus grossen und 

 scharfkantigen Blöcken aufgebaute Endmoräne liegt ungefähr 

 500 m. vor dem Gletscherende, das eingesunken und ganz 

 unzweifelhaft in raschem Rückgang begriffen ist. Nach Angabe 



eines Führers aus Spitterstulen ist der Gletscher von 



1894 auf 95 an einer Stelle, die durch einen auffallenden Block 

 gekennzeichnet ist, um 10 — 15 m. zurückgewichen" (B. G.). 



I det foregaaende har vi allerede seet, at vi op til begyn- 

 d eisen af nittiaarene i den sidste menneskealder i det hele har 

 befundet os i en regressionsperiode — dog med enkelte ganske 

 paafaldende undtagelser. 



Richter har kanske brugt vel sterke udtryk, naar han 

 siger: „Im allgemeinen kann man mit grösster Bestimmtheit 

 versichern, dass von einer Rückgangsperiode, die der von 

 1850 — 1880 und zum Teil bis jetzt in den Alpen herrschenden 

 vergleichbar wäre, durchaus nichts zu sehen ist" (Dr. Peter- 

 mann: Geographische Mitteilungen 1896, Pag. 107). Men at 

 Richter selv heller ikke har tænkt sig sagen eller fundet for- 

 holdene i saa skarp modsætning, viser den fremstilling, han 

 har givet i en mig tilstillet skrivelse, hvoraf hidsættes : „lm 

 Ganzen also überall Rückgang, der aber im Verhältniss zu 

 dem Rückzug der Alpengletscher von 1850 — 1880 sehr gering 

 ist." 



Medens Folge fonnen i længere tid har været udsat for en 

 betydelig afsmeltning, der har fortsat helt til de sidste aar, og 

 medens vi finder, at et dertil analogt forhold viser sig i flere af 

 dens bræers tilbageskriden, saa finder vi Buerbræen til og med 

 sommeren 1893 skride frem ; men i de senere aar 1894, 95, 96 og 

 97 har ogsaa denne gaaet over til at deltage i den almindelige 

 tilbagegang. Ligesom vi i det foregaaende saa saavel Blaadals- 

 bræen som Bondhusbræen i aftagen — til og med sommeren 

 1893, saaledes viste jeg ved en tidligere anledning (Pytbræen, 

 et bidrag til Folgefonnens geologi) det samme afr*være tilfældet 

 for Pytbræens vedkommende. Med hensyn til de senere aars 

 vekstforhold ved Bondhusbræen og Pytbræen har hr. E. 

 Gausvik, og for de sidste aars vedkommende hans efterladte 



