218 P. A. Øyen. 



enke, meddelt mig, at begge disse bræer aarlig har minket fra 

 og med 1894 til og med 1899 om end ikke meget for hvert 

 aar. Og i Mauranger ved Gjærde har efter, hvad vi saa oven- 

 for, forholdet været det samme i aarene 1894 — 97. Sommeren 

 1893 fandt vi samtlige ved Hardangerjøkelen nndersøgte bræer 

 i tilbageskriden om end noget uens. I den hensigt at fore- 

 bygge de ofte meget ødelæggende oversvømmelser, som er en 

 følge af Dæmmevandets ud brudskatastrofer, har man besluttet 

 at slaa en tunnel igjennem en fremspringende klippeodde for paa 

 den maade at skaffe våndet et reguleret og mere regelmæssigt 

 afløb. Lederen af dette arbeide, hr. cand. min. Holmsen, har 

 under arbeidets gang tillige anstillet endel iagttagelser med 

 hensyn til bræforholdene i de sidste aar og har velvilligst til- 

 stillet mig enkort oversigt over disse! Ved Rembesdalsskaaken 

 blev i 1897 anbragt 5 fastmærker ved siden af bræen, hvor 

 denne stødte an mod det faste fjeld. I 1898 gjenfandtes 2 af 

 mærkerne, der stod uforandret i forhold til bræen ; de 3 øvrige 

 var endnu i slutten af august dækket af snefonner. I 1899 

 gjenfandtes 4 mærker, som stod uforandret i forhold til bræen 

 fra 1897; det 5te mærke var i begyndeisen af august 1899 

 fremdeles nedsneet. Flere faste mærker anbragt i bræprofilets 

 høieste, horizontale plan viste i 1899 en ganske ubetydelig 

 mindskning af bræen. Det bør desuden mærkes, at saavel i 

 1898 som i 1899 var der usædvanlig meget sne i fjeldet over- 

 alt omkring Hardangerjøkelen. I Rembesdalsskaaken udgjorde 

 i et profil tvers over bræen fra arbeiderbarakken til Tresnuten 

 maksimalbevægelsen i løbet af de to sidstnævnte aar 220 

 meter. 



Da jeg sommeren 1893 anstillede en del undersøgelser ved 

 Boiumbræen og store Suphellebræ, syntes den førstnævnte i 

 afgjort tilbagegang, medens ved den sidstnævnte bræ den 

 stedfindende tilbageskriden vistnok var meget svag. I 1895 

 fandt Richter ved begge disse bræer en aftagen, men for- 

 holdsvis ringe. 



Høsten 1897 meddelte Mikkel Mundal mig, at store og 

 lille Suphellebræ samt Boiumbræen „har nu i de senere aar 

 gaaet lidt tilbage hvert aar, saaledes ogsaa i aar — Suphelle- 

 bræen har kanske gaaet mest tilbage 1 '. Videre meddelte han 

 mig ved samme leilighed: „de mindre bræer oppe paa høi- 

 fjeldet gaar ogsaa jevnt tilbage", Men senere synes der 



