Bidrag til vore bræegnes geografi. 223 



paa grund af sprækker og aabninger mellem det lodrette fjeld 

 og bræen". 



Hermed stemmer jo ogsaa meget godt saavel de resul- 

 tater, som Richter kom til ved sine undersøgelser sommeren 

 1895, som hvad Knud Yole samme aar meddeler i Aftenposten 

 for 3die oktober: „Sneen er nemlig tøet bort overalt, bræerne 

 er bare is for det meste" (Aftenposten 1895, nr. 621) ligesom 

 ogsaa, hvad flere af førerne i Jotunheimen anførte et par aar 

 senere (Den norske turistforenings aarbog 1898, Pag. 147). 

 En undtagelse saa vi dog, idet Spørtegbræen i 1897 blev an- 

 givet at rykke frem. Naar vi skal fæste os lidt nærmere ved 

 de sidste aars bræforhold, saa finder vi for den vestlige del 

 Anfin Vetti meddele om en aftagelse, der har strukket sig 

 saa langt som til at omfatte sommeren 1897. For den midlere 

 del, egnene om Leirdalen, taler hr. lærer Elvesæter i 1895 om 

 den vedvarende bræaftagen, der saa i de to følgende aar 

 naaede et maximum, saaledes som vi har seet af hans i det 

 foregaaende anførte meddelelse. Disse to aar, 1896 og 1897, 

 udmærkede sig ogsaa i Jotunheimens nordøstlige del ved liden 

 snemængde og stærk varme, efter meddelelse som jeg har 

 erholdt af Knud Vole, der endog i denne tid havde iagttaget 

 indtil 11° B, i skyggen paa toppen af Graldhøtind. I det her 

 sidst nævnte aar benyttede dr. F. Arentz sig af det udtryk, 

 at „bræerne led af tæring", og som et eksempel paa den over- 

 ordentlig lille snemængde, har han meddelt mig, at „paa Døle- 

 fjeld og Sogne fjeld, som ellers er meget tæt snedækket, 

 fandtes kun spor af sne, men tusindvis af smaavande". 



Med aaret 1898 synes der saa i Jotunheimens vestlige 

 og nordlige del at være indtraadt en forandring. Thi for den 

 vestlige dels vedkommende har Anfin Vetti meddelt mig, at bræ- 

 erne vokste sommeren 1898, et fremstod som derpaa det følgende 

 aar, altsaa nu sidste sommer, synes ifølge hans meddelelse at 

 være gaaet over i en stagnation, idet bræerne i det mindste 

 ikke vokste denne sommer. I en meddelelse til mig betegner 

 ogsaa dr. F. Arentz sommeren 1898 som „kold med svære 

 snemasser" og meddeler videre, at Sognefjeld var tæt sne- 

 dækket overalt. Endnu sommeren 1899 anfører dr. Arentz 

 som meget snerig og meddeler som eksempel, at „paa nord- 

 siden af Hestbræpiggene, hvor der i 1897 var store, dybe bræ- 

 botner med lodrette vægge, var iaar disse bræbotner aldeles 



