Bidrag til vore bræegnes geografi. 225 



kunde være tilbøielig til at antage, viser forholdene sommeren 

 1892, da isen paa våndet holdt sig langt udover og laa endnu, 

 da jeg forlod Juvvashytten den 17de august. Men Knud 

 Vole har senere meddelt mig, at der den 21de og 22de august 

 tøede sterkt og sprutregnede til de høieste tinder, saa at langt 

 opover saavel Veslejuvbræen som Styggebræen blev bar is, 

 og at isen gik væk fra Juvvandet. Det synes ogsaa at være 

 mere periodisk, at en. aaret om hel isbelægning af Juvvandet 

 finder sted; thi i november 1898 skriver Knud Vole i et brev 

 til „Aftenposten" om den sure, kolde sommer og siger videre : 

 „Paa 24 aar har jeg kun to gange seet isen ligge paa Juv- 

 vandet hele sommeren over, og det gjorde den iaar" (Aften- 

 posten 1898, Nr. 814). 



I den interessante diskussion, som i sin tid blev ført mel- 

 lem oberst Hertzberg (Morgenbladet 1895, nr. 642 og Aften- 

 posten 1895, nr. 790) og Knud Vole (Aftenposten 1895, nr. 777), 

 angaaende G-aldhøtindens og Glitretindens mulige, fremtidige 

 rivaliseren, maa man vistnok i hovedsagen give den sidst- 

 nævnte ret. Knud Vole er jo som faa lokalkjendt i denne 

 trakt. Og ved en ganske naturlig slutningsrække har vistnok 

 denne bekjendte turistfører ogsaa i hovedsagen truffet det rig- 

 tige i sin dom med hensyn til disse to tinders mulige rivali- 

 seren i en kommende fremtid, en slutning der styrkes i høi 

 grad ved studiet af de glaciologiske forhold og de meteorolo- 

 giske elementer i Jotunheimens forskjellige dele. 



Den sterke tøen af bræerne, som vi i det foregaaende har 

 seet, fandt sted sommeren 1895, synes at have havt en meget 

 almindelig karakter, saa vi endog kan spore det udenfor vore 

 egentlige bræomraader, hvorpaa kun et par eksempler. 



Paa Haukeliveien har man ved Dyreskar en chaussetunnel 

 og i forbindelse med denne det her i vort land enestaaende 

 tilfælde af to snetunneller, en paa hver ende af førstnævnte. 

 Opsynsmanden ved Haukeliveien berettede, at vaaren 1895 

 var væggene i snetunnellerne gaaet over til ren is (Bergens 

 turistforenings aarbog 1894 — 1895, Pag. 106). Men da jeg 

 sommeren 1895 den 28de august passerede Dyreskar, fandtes 

 der ingen is, ikke engang nogen snefond ved nogen af tunnellens 

 ender — det hele var bart. 



Ifølge meddelelse fra min ven, cand. jur. Axel Næss, var 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXVII, III. 15 



