226. P. A. Øyen. 



der ogsaa paa Dovrefjeld i omegnen af Snehætten usædvanlig 

 lidet sne sommeren 1895. 



Med hensyn til de senere aars bræforhold i vort lands 

 nordlige egne er det tilstrækkelig at henvise til, hvad der 

 allerede er meddelt i det foregaaende. 



Slutningsbetragtninger. 



Naar vi nu, efteråt have gjennemgaaet de kjendsgjer- 

 ninger, iagttagelser og meddelelser, som det har været mulig 

 at samle med hensyn til bræoscillationen inden vort eget lands 

 grænser, kaster et blik tilbage for om mulig at faa et helt 

 billede af dette fænomen, saa er det straks iøinefaldende, at 

 vi har med en udpræget periodicitet at gjøre. 



Alt fra det første stillede jeg materialet i grupper, der 

 saa siden paralleliseredes med de saakaldte Brückner'ske 

 perioder. Denne fremgangsmaade vil kanske af nogle betegnes 

 som mindre heldig, kanske endog som at have sin grund i 

 forhaandsmæssig antaget theoretiske grundsætninger. Men 

 hertil maa bemærkes, at det først er efter, at det foreliggende 

 materiale er undersøgt og drøftet, jeg fandt den eneste na- 

 turlige gruppering at være den her anvendte, og deraf fulgte 

 saa ganske lige til analogien med de af Brückner opstillede 

 klimatperioder — vel at merke i de store hovedtræk, i de- 

 talj erne vel flere undtagelser. 



Naar saavel Brückner som Sieger finder, ud fra forskjel- 

 lige synspunkter, en oscillationsperiöde med en midlere va- 

 righed af omtrent 160 aar, saa maa hertil bemærkes, at vore 

 erfaringer fra de norske isbræers forandringer endnu ikke 

 strækker sig over et saa langt tidsrum, at vi med sikkerhed 

 tør udtale noget bestemt herom. Der synes jo til og med at 

 ligge nogen modsigelse deri, „dass die Jahre 1721 — 35 die 

 warme, trockne Epoche der letzten dieser Schwankungen dar- 

 stellen, die Jahre 1806 — 20 aber die kühle und feuchte" (Dr. 

 Petermann: Geographische Mitteilungen 1895, Pag. 87), naar 

 vi sammenligner dette med de forhold, som vi har seet, gjor 

 sig gjældende inden vort eget land. 



Den forholdsvis ringe bræstand, som synes at have været 

 raadende forud for det betydelige fremstod i første halvdel af 



