Unders, over karplant, udbredelse i Nord-Reisen. 235 



har i sin helhed indtil den nyeste tid ligget ganske i natur- 

 tilstanden; endnu er bebyggelsen liden og kreaturholdet i for- 

 hold dertil. Mennesket og dets husdyr har endnu ikke havt 

 tilstrækkelig tid til at øve den indgribende virkning paa 

 floraens sanimensætning, som man finder eller kan have for- 

 modning om, at de har havt paa steder, hvor de har færdedes 

 i aarhundreder. Iøinefaldende er mangelen paa ukrudsplanter. 

 Af saadanne er kun bemærket Galeopsis Tetrahit og versicolor, 

 Sinapis arvensis, Capsella bursa pastoris og Polygonum avi- 

 culare, hvortil kommer den af Jørgensen iagttagne Spergula 

 arvensis. Af andre vækster, der udbredes ved mennesket 

 eller husdyrene, og som er paa vandring op gjennem dalen, 

 kan nævnes: Stellaria media, Poa annua, Ranunculus repens, 

 Runiex domesticus, Nasturtium palustre og Veronica serpylli- 

 folia. Men hermed er tallet fuldt, og jeg betvivler, at man 

 ved gjennemgaaelsen af det kjendte materiale skal kunne paa- 

 vise synderlig flere utvivlsomt indførte planter. At næsten 

 alle de her opregnede planter ogsaa er temmelig sjeldne, tyder 

 ligeledes paa, at de ikke har havt tilstrækkelig tid til sin 

 udbredelse. 



Nord-Reiseji mangler ogsaa en art lokaliteter, som i andre 

 distrikter ofte yder en stor tribut til at hæve artsantallet. 

 Fleresteds i det nordlige Norge finder man, især i fjordene, 

 langs stranden langstrakte fladere strækninger, hvor folk for 

 lange tider siden har slaaet sig ned som gaardbrugere eller 

 fiskere. Paa slige steder har i tidens løb flere faktorer bi- 

 draget til at indføre planter fra andre egne, søfuglene, hav- 

 strømmene og menneskets færden. Sammensætningen af 

 plantedækket paa saadanne steder er ofte meget rig og af- 

 vekslende og minder meget om forholdene paa lignende loka- 

 liteter i det sydlige Norge. I Reisenfjorden styrter f j eldene 

 sig brat ned i søen og levner ingen plads til opdyrkning 

 nedenfor; de faa bebyggelser som findes, synes ogsaa at være 

 fra forholdsvis ny tid. 



Endelig maa nævnes som maaske det vigtigste, at jord- 

 bunden opefter hele dalen blot bestaar af sand, ligesom at 

 fjeldskraaningerne mod dalen dannes af haarde skifere, der 

 ikke har let ved at forvitre. De lavere lier og urer er derfor 

 ikke synderlig rige paa arter. Hvor de glindsende glimmer- 

 skifere, der ellers ialmindelighed blot paatræffes paa høiderne, 



