260 Joh. Dyring. 



og Skaitidalen er de største. I sit øvre løb danner elven tiere 

 steder ret betydelige fossefald, hvoriblandt den saakaldte 

 Gamfos, der bar sit navn af en nu nedfalden tømmergarnme. 

 Saadanne findes ogsaa adskillige steder i tilløbene, saaled.es 

 ved Tjøriselvens udløb, hvor der i de sidste aar er anlagt et 

 lidet sagbrug. I selve dalen strømmer elven roligere og er 

 der farbar for baad paa en strækning. Derimod er afløbet 

 gjennem Junkersdalsuren atter i høi grad fossende. — Paa sit 

 løb gjennem den beboede del af dalen har elven i fortiden 

 flere gange forandret sit leie; flere gamle elvearme, tildels 

 fyldt med smaa tjern, sees endnu. Paa grund af det trange 

 udløb gjennem Junkersdalsuren har elven ganske voldsomme 

 flomforholde; ikke sjelden bedækker den om forsommeren en 

 stor del af dalbunden lige op til den lille naturlige forhøining 

 hvorpaa husene ligger. 



Af sjøer og vande besidder vasdraget ikke saa faa. ingen 

 dog af betydeligere størrelse. De fleste ligger omkring Graddis 

 samt paa Tjernfjeld, som deraf har sit navn. En af de større 

 er imidlertid det høitliggende Solvaagvand (c. 850 m. o. h.), 

 der ligger høit over trægrænsen i forsænkningen mellem Sol- 

 vaagtind og Baadfjeld. Egnens største sjø Balvandet tilhører 

 som før bemerket ikke G-raddi sel vens vanddistrikt. 



5. Klima. Paa grund af den nordlige beliggenhed, 

 den ikke ubetydelige absolute høide og afstanden fra havet 

 har Junkersdalen i det hele et strengt veirlag. Vistnok kan 

 sommervarmen stundom være generende høi, indtil nær 30° C, 

 som i 1897, men ved siden heraf kan der selv i den bedste 

 sommertid indtræde frost og falde sne, saaledes som i den for- 

 øvrigt usædvanlig kolde sommer i 1899, da de omliggende 

 fjelde allerede i begyndeisen af august bedækkedes af nysne 

 næsten ned til trægrænsen, og snedækket for størstedelen blev 

 liggende de par uger forf. senere opholdt sig i dalen. Ifølge 

 Sommerfelt begyndte i 1822 isen paa Solvaagvandet endog 

 først at optø i begyndeisen af august. Om vinteren synker 

 temperaturen stundom lige til -i- 32° C. Middelvarmen kan 

 efter prof. Mohns klimatologiske karter ansættes til c. 2,8° C, 

 et tal der er noget større end hvad allerede v. Buch gisnings- 

 vis angiver 1 ). 



l ) De her anførte tal er veiv. opgivet af underbestyrer i det meteoro- 

 logiske institut hr. A. Steen, der tillige — efter de foreliggende 

 karter — angiver følgende interpolerede værdier: januar middel- 



