Junkersdalen og dens flora. 267 



Sæterdrift er derimod lier ukjendt. — Slaattelandet findes dels 

 paa hjeminej orden i dalbunden, dels hist og her i fjeldlierne, 

 hvorfra høet siden maa bæres ned. Paa grand af det ofte 

 ustadige veir udpaa eftersommeren, da slaatten foregaar, tåges 

 høet i regelen halvtørt. Da det imidlertid oftest opbevares i 

 ganske smaa udlader med sterk gjennemtræk, lider det herved 

 sædvanligvis mindre. Kunstig eng er aldeles ukjendt. Gjød- 

 selen opbevares i fri luft uden beskyttelse mod nedbøren og 

 strøes om høsten som overgjødning over slaattelandet. At 

 engvegetationen under disse forhold kun bliver tarvelig 

 og dertil opfyldt af mose, følger af sig selv. For at bøde 

 herpaa foregaar slaatten temmelig grundig, idet man med de 

 eiendommelige smaa ljaaer formelig skraber marken, saaledes 

 at engplanterne afskjæres ganske snaut. Ljaaen maa under 

 disse omstændigheder idelig slibes, hvilket flere steder fore- 

 gaar ved vandkraft. 



Gaardene i Junkersdalen er dels selveiendom, dels drives 

 de af rydningsmænd og leilændinger under staten. De første, 

 ialt 5, der samtlige ligger paa elvens nordside, samt den der- 

 under hørende hasmandsplads Tjøris har oprindelig udgjort 

 et eneste brug, der efterhaanden er udstykket, men som dog 

 ligetil for faa aar siden har ligget i jordfællesskab. Nu er 

 indmarken udskiftet, hvorimod skog og udmark fremdeles er 

 fælleseiendom. De 4 pladse paa elvens sydside samt pladsen 

 Solvaagli paa nordsiden og Skaiti og fjeldstuen Graddis med 

 omliggende skoge eies derimod af staten, som aarlig oppebærer 

 en ringe afgift af enkelte af brugerne. 



Ved siden af jordbruget er skogdriften af ikke ringe be- 

 tydning. Den private fureskogv angives at levere noget mere 

 end til eget forbrug. Foruden til hustømmer yder den for- 

 nemlig material til de mange tjæretønder, som tjærebrændingen 

 udkræver. Til brændsel brages især bjerk, or og de større 

 vidjearter. Bjerken leverer derhos næver, der gjennem hele 

 Salten er en vigtig artikel, da den brages til tagtækning under 

 torven ; ikke ganske lidet af denne vare afsættes aarlig i Rognan 

 til de mere træløse kyststrøg. 



Ogsaa jagt og fiskeri, fornemlig den førstnævnte, damier 

 en ikke uvigtig næring, især for sidedalene. Om vinte- 

 ren skydes paa de omliggende fjelde en mængde ryper, 

 der efterhaanden opkjøbes af handelsmændene i Rognan, 



