Junkersdalen og dens flora. 269 



har dog hidtil været af mindre betydning, da de fleste reisende 

 gjennem dalen gjerne har været kobberverksarbeidere og ge- 

 seller („luffare"); efter det arbeide, som Bodø turistforening 

 trods sine smaa midler nu i flere aar har udfoldet for at aabne 

 dalen for tur i s ttr auken, f. eks. ved opvarding af fj eld overgange, 

 ansættelse af faste førere osv., er det imidlertid ikke usand- 

 synligt, at denne næring vil blive af en vis vigtighed. — 

 Sluttelig kan nævnes, at en og anden af dalens unggutter del- 

 tager i lofotfisket. 



Ifølge opgi vende skal selveierne i Junkersdalen staa sig 

 meget godt; derimod lever nok de andre opsiddere tildels i 

 smaa kaar. 



10. Samfærselsmidler. Indtil for nogle faa aar 

 siden var samfærselsmidlerne meget primitive og dalen temmelig 

 afstængt fra ud en verdenen. Samfærselen med Rognan — der 

 er at betragte som et centrum for disse egne og som med sin 

 kirke, sin ekserserplads, sin lensmand, læge, post og telegraf, 

 sit hotel, sine landhandlere og de talrige nøst til opbevaring 

 af sjøbruget gjør et helt bymæssigt indtryk, og hvor der 

 særlig hver lørdag hersker en ikke ringe trafik — foregik i 

 den tid paa den meget tarvelige og høist besværlige ridevei 

 over den østlige skraaning af Solvaagtind forbi Solvaagvandet 

 gjennem Evenesdalen. Nu er hovedveien i Saltdalen forlænget 

 ved en dog ganske smal og hist og her paa grund af sten- 

 rasene fra Solvaagtind noget farlig kjørevei gjennem Junkers- 

 dalsuren til Solvaagli i dalens nedre del. Derfra fører en 

 meget tarvelig vintervei gjennem den egentlige Junkersdal 

 forbi fjeldstuen Graddis til Merkenes i Sveriges Lapmarker. 

 Om sommeren er denne vei paa mange steder slet og ret en 

 grøft, der vanskelig lader sig befare med ordentligt hjulred- 

 skab; den foreslaaes dog nu omdaonet til kjørevei. — De to 

 pladser Tjøris og Skaiti er forenet med Junkersdalen ved en 

 ganske overordentlig besværlig men høist interessant sti over 

 Baadfjeldsakselen samt ved en anden sti langs Skaitielven til 

 Gamfosbro. Ingen af disse kan benyttes af nogetsomhelst 

 hjulredskab, hvorfor det bl. a. om sommeren er vanskeligt at 

 skaffe ligene bort fra disse pladser; derimod er om vinteren 

 den islagte Skaitielv farbar med hest og slæde. 



