340 Gr. A. Guldberg og Jens Holmboe. 



ørretvande næsten uden undtagelse ogsaa var fiskerige. (Cfr. 

 Plankton in norwegischen Binnenseen. Biologisches 

 Centralblatt. Band XVIII. Leipzig 1898. P. 625-636). 



Møde torsdag den lede april. 



Dr. med. H. Chr. Geelmuyden holdt foredrag over 

 lysets virkning paa dyr og mennesker. Foredragets 

 gjenstand var nærmest de lysvirkniûger, som foregik uafhæn- 

 gigt af de specifike lysperciperende organer, øinene, altsaa 

 uafhængigt af de psykiske processer hos dyrene. Af saa- 

 danne lysvirkninger omtaltes de heliotropiske bevægelser hos 

 de lavere dyr, bevægelser, som er af ganske lignende art som 

 de heliotropiske bevægelser hos planterne, lysets indnydelse 

 paa dyrenes udvikling, paa dannelsen af farvestoffene i dy- 

 renes hud og paa disse farvestoffes betydning som beskyt- 

 telse mod lysets skadelige virkning paa huden og dens or- 

 ganer. Videre omtaltes lysets anvendelse i medicinske øiemed, 

 f. eks. behandlingen af kopper med rødt lys og hudtuberkulose 

 med blaat lys. Sluttelig omtaltes lysets virkning paa dyrenes 

 stofveksel, hvordan det befordrer forbrændingsprocesserne i 

 det dyriske legeme. Foredragsholderen fremholdt, at alt, hvad 

 der foreligger af undersøgelser over lysets virkning paa dyr 

 og mennesker, peger i den retning, at det væsentlig er de 

 blaa, violette og ultraviolette lysstraaler, som er de biologisk 

 virksomme inden dyreverdenen Han sluttede med at paa- 

 pege, hvorledes spørgsmaalet om lysets biologiske virkninger 

 endnu langtfra er udredet, men at det fremdeles udgjør et 

 taknemmeligt felt for biologisk forskning. (Cfr. Om lysets 

 virkning paa dyr og mennesker. Naturen. 22de aar- 

 gang. Bergen 1898. P. 164—178). 



Cand. H. Kiær holdt et foredrag Om de f y to f age hy- 

 menopteras og deres næringsplanters geografiske 

 udbredelse. Efter at have nævnt de geografiske regioner, 

 der svarer til insekternes og specielt bladhvepsenes forekomst, 

 omtalte han mere udførlig den holarktiske region, der paa 

 grund af forskjellige planters vide udbredelse havde en for- 

 holdsvis ensartet bladhvepsefauna, dog med visse modifikatio- 

 ner; saaledes var der især en siegt, der hurtig aftog i arts- 

 antal mod nord, medens en anden siegt endnu i den arktiske 



