348 Gr. A. Guldberg og Jens Holmboe. 



mellemformen, mesocephalernes, forlaold kunde han ikke ud- 

 tale sig med bestemthed, da hans undersøgelser, paa grund af 

 manglende bevilgning fra Storthingets side ikke har kunnet 

 afsluttes. Ogsaa for hovedets længde og bredde viste sig lig- 

 nende forhold som for legemshøide. Hovedernes længde i de 

 tre nøiagtig undersøgte sydlige amter grupperede sig saaledes. 

 om en længde af 190 og 195 mm. og bredderne om 150 og 

 194 mm. Kom man saa langt vest som til Stavanger amt, 

 optraadte derimod en skallelængde af 184 mm. som den hyp- 

 pigste. Undersøgelser over et tredie vigtigt somatisk bevis 

 paa forskjellige stammers tilstedeværelse, nemlig af haarets 

 og øinenes farve, havde af ovennævnte grunde heller ikke 

 kunnet afsluttes. — Foredraget gav anledning til følgende 

 diskussion mellem overlæge C. F. Larsen og foredragsholderen. 

 Overlæge Larsen: Jeg maa tillade mig en kort bemerk- 

 ning angaaende hvad der er fremført af Arbo om fordelingen 

 af de dolicocephale og brachycephale individer og den anta- 

 gelse, fra hvilken han derved gik ud, at disse forskjellige 

 kranieformer angiver ialfald i det væsentlige to forskjellige 

 racer eller typer. Dette tror jeg ikke saadan i sin alminde- 

 lighed kan antages. Jeg indrømmer, at de i stor udstrækning 

 henhører, under de eiendommeligheder, som følger typerne, 

 men kan ikke være med paa, at de i og for sig karakteriserer 

 og er et afgjørende merke paa typeforskjel. Dette kan jo 

 selvfølgelig heller ikke fuldt ud være Arbos mening, thi at 

 der i det hele findes forskjellige vidt skilte brachyc. og dolicoc. 

 typer er dog et velkjendt faktum. Meningen maatte her 

 være, at de norske brachyc. og de norske dolicoc. i sin helhed 

 er af forskjellig typisk beskaffenhed. En saadan anskuelse 

 har som bekjendt trængt ud i den store almenhed og man 

 ser dagligdags de merkeligste udtalelser om „kortskaller" og 

 „langskalier". Disse holder sig ikke alene til det med saa- 

 danne ting mere ubekjendte publikum, men fremføres ogsaa 

 med samme selvsikkerhed i den literatur, der streifer ind paa 

 etnologiske norske forhold, tildels opblandet med fantastiske 

 hypotheser, der bidrager mere til at forvirre end til at oplyse. 

 Der findes ganske vist en enkelt type inden den norske 

 befolkning, som i den her omhandlede henseende forsaavidt 

 er ensartet, at den viser en kefalindex, der i den store flerhed 

 af tilfælde ligger indenfor de nu almindelig antagne grændser 



